Справа № 766/15451/25
н/п 2/766/6840/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
за участю секретаря Кирпиченко І.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» про стягнення заборгованості за договором оренди,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , 08.10.2025 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 01.09.2019 року між позивачем та ПСП «Агрофірма «Роднічок» був укладений договір оренди землі. Відповідно до п. 1 Договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 6520387500:04:014:0014 сільськогосподарського призначення із земель приватної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з п. 9 цього ж Договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі. Розмір річної орендної плати за земельні ділянки приватної власності визначені і погоджені сторонами в такому розмірі: 15 602 (п`ятнадцять тисяч шістсот дві) грн. за земельну ділянку та виплачується наступним чином: до 01.09.2022 року – за 2023 рік; до 01.09.2023 року – за 2024 рік; до 01.09.2024 року – за 2025 рік; до 01.09.2025 року – за 2026 рік. Так, 29 грудня 2023 року та 07 лютого 2025 року відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 8 000 грн. 00 коп., що в силу положень ч. 1 ст. 264 ЦК України вважається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу. В той же час, в порушення умов п. 9 Договору, ПСП «Агрофірма «Роднічок», як Орендар прострочило виконання грошового зобов`язання, а саме не сплативши в повному обсязі орендну плату за 2023, 2024, 2025 роки та 2026 роки у строки передбачені договором оренди землі. Згідно з проведеними розрахунками загальний розмір позовних вимог ОСОБА_1 до ПСП АФ «Роднічок» складає: 64 449 грн. 57 коп., з яких: 54 408 грн. 00 коп. – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841 грн. 73 коп. – інфляційне збільшення боргу та 2 199 грн. 84 коп. – 3 % річних. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» (код ЄДРПОУ – 19292651) на свою користь заборгованість за договором оренди землі в розмірі 64 449 грн. 57 коп., з яких: 54 408 грн. 00 коп. – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841 грн. 73 коп. – інфляційне збільшення боргу та 2 199 грн. 84 коп. – 3 % річних. Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» (код ЄДРПОУ – 19292651) на свою користь судові витрати по справі.
Ухвалою від 15.10.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
29.10.2025 року представник відповідача Сергєєва К.О. подала до суду відзив, згідно якого відповідач не визнав позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, вважав їх необґрунтованими. Так, 01.09.2019 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Роднічок» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6520387500:04:014:0014, загальною площею 1,83 га, строком на сім років. Дата державної реєстрації основного договору - 14.01.2020 року. 10.12.2024 року між сторонами була укладена Додаткова угода, якою строк дії договору було продовжено до 01.10.2032 року. Відповідно до пункту 9 договору оренди, загальний розмір річної орендної плати за користування земельною ділянкою становить 15602,00 грн. Після деокупації, землі були не придатні для використання, у зв`язку із їх забруднення вибухонебезпечними предметами, внаслідок активних бойових дій, що також є незалежними від Орендаря обставинами. Починаючи з 11.11.2022 року ведеться робота з розмінування об`єктів, полів, та інших територій. 09.02.2023 року за № 00027 підприємство направило звернення до Представництва «ХАЛО ТРАСТ» в Україні з проханням надати допомогу у розмінуванні територій, проте відповіді на нього не отримало. Подібні звернення також були направлені до Центру протимінної діяльності, Державної екологічної інспекції України та інших компетентних установ. 07.08.2025 року ПСП «Агрофірма «Роднічок» направило до Херсонської обласної військової адміністрації запит № РД/Вих0278 щодо надання інформації про проведення робіт із розмінування територій у межах Чорнобаївської громади. 22.08.2025 року підприємство отримало відповідь Херсонської обласної військової адміністрації №01-01-51-9226/0/25/46, у якій було зазначено, коли та які саме роботи проводилися на земельній ділянці з кадастровим номером 6520387500:04:014:0014, яка перебуває у власності позивача та в оренді ПСП «Агрофірма «Роднічок». Разом із відповіддю був наданий Акт №7 від 28.12.2024 року, яким підтверджено факт проведення розмінування та очищення зазначеної земельної ділянки лише 28.12.2024 року. Таким чином, у 2022-2025 роках ПСП «Агрофірма «Роднічок» було об`єктивно позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність на земельній ділянці. Тобто, ПСП «Агрофірма «Роднічок» не використовувало земельну ділянку позивача внаслідок обставин, не залежних від ПСП «Агрофірма «Роднічок». Також зазначаємо, що протягом зазначеного періоду від орендодавця ОСОБА_1 не надходило жодних звернень щодо сплати орендної плати. Відповідач не мав такого обов`язку а ні за законом, а ні за договором, ПСП «Агрофірма «Роднічок» проявило добросовісність та ініціативу: неодноразово зверталося до компетентних органів державної влади щодо організації проведення робіт, а також за власний рахунок профінансувало розмінування та очищення земельної ділянки. Вказані роботи були завершені 28 грудня 2024 року, що підтверджується відповідними документами. Таким чином, звинувачення позивача у порушенні відповідачем умов договору є безпідставними, оскільки саме орендодавець не виконав свій обов`язок, а фактичне забезпечення придатного стану ділянки стало можливим виключно завдяки діям орендаря, які він здійснив понад свої договірні та законні обов`язки. Відповідач дійсно здійснював окремі платежі у 2023 році у розмірі 4000 грн. та 2025 році у розмірі 4000 грн., але ці суми були сплачені відповідачем добровільно, не у відповідь на будь-які претензії чи інші вимоги позивача досудового врегулювання спору. Тому, не є визнанням наявності заборгованості чи іншого обов`язку. Для нарахування інфляційних втрат та 3% річних, відсутні підстави, оскільки ці нарахування є похідними (додатковими) від основного зобов`язання, а основне зобов`язання відсутнє в силу ст. 762 ЦК, і відсутнє його порушення. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу та інші судові витрати залишити за позивачем в повному обсязі.
05.02.2026 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач посилається на перебування орендованої земельної ділянки в період 01.03.2022 року по 11.11.2022 року в окупації та як наслідок непридатність її до використання у зв`язку із забрудненням вибухонебезпечними предметами, проте жодних доказів, які підтверджують даний факт відповідач не надає, посилаючись виключно на загальну інформацію розміщену в мережі інтернет. Більше того, із зведеного акту № 7 від 28.12.2024 року вбачається, що в період з 29 березня 2024 року по 28 грудня 2024 року особовим складом піротехнічних груп ДСНС було обстежено територію, загальною площею 760,56 га на землях сільськогосподарського призначення Чорнобаївської територіальної громади, в тому числі і земельна ділянка позивачки, площею 1,83 га, що становить 0,03% від загальної площі обстеженої території. З вищезазначеного вбачається, що достеменно встановити коли саме було обстежено земельну ділянку позивача неможливо, а відтак зведений акт № 7 від 28.12.2024 року не може вважатися належним та допустимим доказом по справі, так як не стосується предмету спору, тобто конкретно визначеної земельної ділянки. Крім того, відповідач не надає жодних належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт забруднення вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, яка належить безпосередньо позивачу, а відтак говорити про наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили та неможливістю використання земельної ділянки за призначенням немає жодних підстав. З вищезазначеного вбачається, що саме по собі посилання відповідача на введення на всій території країни воєнного стану та наявність листа Торговопромислової палати України без доведення орендарем, що такі обставини були форс мажорними саме для даного конкретного випадку не може вважатись обставинами непереборної сили у даній справі. Той факт, що в країні введено воєнний стан і земельна ділянка позивача з 01 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала в окупації не стосується предмета спору, так як предметом позовних вимог є заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки. В своїй позовній заяві позивач зазначав, що 29 грудня 2023 року та 08 лютого 2024 року відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 8 000 грн. 00 коп., що в силу положень ч. 1 ст. 264 ЦК України вважається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу. У відзиві на позовну заяву відповідач визнає факт часткового розрахунку, але зазначає, що ці суми були сплачені ним в якості матеріальної допомоги позивачу у складний період. Однак, відповідач чомусь замовчує той факт, що у платіжній інструкції від 28.12.2023 року та платіжній інструкції від 07.02.2025 року в розділі Призначення платежу зазначено: Орендна плата, згідно договору від 09.01.2019 року, а відтак будь-які твердження відповідача про добровільну сплату цих сум або про їх призначення в якості матеріальної допомоги не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, наявність форс-мажору не може бути підставою для невиконання зобов`язань і не звільняє від виконання обов`язків за договором, не змінює строків виконання.
11.02.2026 року представник відповідача Сергєєва К.О. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач не визнав позовні вимоги в повному обсязі, вважав їх необґрунтованими. Позивач зазначає, що відсутні обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) та відсутній причинно-наслідковий зв`язок між обставинами непереборної сили та неможливістю виконання умов договору. В заперечення цього слід зазначити, що земельна ділянка, яка перебуває у власності позивача є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та згідно п. 1 Договору оренди, передана в оренду ПСП «Агрофірма «Роднічок» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ПСП «Агрофірма «Роднічок» є суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого є вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, що підтверджується Витягом з ЄДР. У даній ситуації, відповідач не знав, не міг передбачити початку війни, наслідків бойових дій та окупації територій України, а також не міг та не може на це вплинути і це унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності. Тобто, в період активних бойових дій, забруднення землі вибухонебезпечними предметами, тимчасової окупації орендованих земель, відповідач не міг використовувати землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідачем був наданий Лист від 22.08.2025 р. Херсонської обласної військової адміністрації №01-01-51- 9226/0/25/46, у якому було зазначено, коли та які саме роботи проводилися на земельній ділянці з кадастровим номером 6520387500:04:014:0014, та Зведений акт обстеження земельних ділянок № 7 від 28.12.2024 року, в якому зазначено, що обстеження відбувалося в період з 29.03.2024 р. по 28.12.2024 р., компетентним органом в цій галузі. У вказаному акті зазначено, що виявлено 484 од. вибухонебезпечних предметів і їх знешкодження не проводилося, а також не транспортувались, вони знищувались на місці. Про обстеження земельних ділянок відповідач дізнався лише 22.08.2025 р. Крім того, до цього часу відповідач не знав та не мав підтвердження безпеки на земельній ділянці позивача. Робота на необстеженій земельній ділянці є порушенням чинного законодавства України в частині охорони праці та тягне за собою адміністративну та кримінальну відповідальність, оскільки є загроза здоров`ю та життю людини. У даній ситуації орендар не мав можливості використовувати земельну ділянку у зв`язку з обов`язковим зупиненням діяльності через проведення активних бойових дій, тимчасову окупацію території та її подальше замінування. Таким чином, відповідно до статті 762 ЦК України, ПСП «Агрофірма «Роднічок» підлягає звільненню від сплати орендної плати за період фактичного невикористання ділянки. З урахуванням вищевикладеного та з урахуванням викладеного у відзиві на позов, відповідач правомірно не сплачував орендну плату. Тому, не повинно бути нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, згідно ст. 625 ЦК України. Вказані суми були сплачені з метою матеріальної підтримки своїх орендодавців, розуміючи складне економічне становище в державі. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу та інші судові витрати покласти на позивача в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволені. 
Представник відповідача Сергєєва К.О. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позицію та заперечення, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь позивача, заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 01.09.2019 року між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Роднічок» був укладений договір оренди землі строком на 7 років, починаючи з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до п. 1 Договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 6520387500:04:014:0014 сільськогосподарського призначення із земель приватної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно з п. 9 цього ж Договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі. Розмір річної орендної плати за земельні ділянки приватної власності визначені і погоджені сторонами в такому розмірі: 15 602 (п`ятнадцять тисяч шістсот дві) грн. за земельну ділянку та виплачується наступним чином: до 01.09.2022 року за 2022 рік; до 01.09.2023 року за 2023 рік; до 01.09.2024 року за 2024 рік до 01.09.2025 року за 2025 рік.
Сторона позивача у позовній заяві допустила технічні помилки в нумерації років, за які відбувається стягнення, вказавши, що орендна плата виплачується наступним чином:
--- до 01.09.2022 року за 2023 рік;
--- до 01.09.2023 року за 2024 рік;
--- до 01.09.2024 року за 2025 рік;
--- до 01.09.2025 року за 2026 рік,
тобто по суті виплачується наперед. 
Суд на підставі аналізу наданого договору оренди встановив, що орендна плата виплачується наступним чином: до 01.09.2022 року за 2022 рік; до 01.09.2023 року за 2023 рік; до 01.09.2024 року за 2024 рік до 01.09.2025 року за 2025 рік.
10.12.2024 року між сторонами була укладена Додаткова угода, якою строк дії договору було продовжено до 01.10.2032 року.
28.12.2023 року та 07.02.2025 року відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 6300,00 грн, коментар: переказ коштів. 
Відповідно до частини другої статті792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.
Договір оренди землі, відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частиною першою статті15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Орендодавець, відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі», має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).
З матеріалів справи вбачається, що ПСП «Агрофірма «Роднічок» не виплачувало позивачу орендну плату за 2023-2026 роки у строки, визначені умовами укладеного між ними договору про оренду землі, що відповідно до наведених норм права є підставою для стягнення суми заборгованості з орендної плати.
Відповідач факт невиплати орендної плати за 2023-2026 роки не заперечує, посилаючись на те, що заборгованість по орендній платі за вказаний період виникла виключно з обставин, пов`язаних з військовою агресією рф проти України, що стало підставою для введення військового стану з 24 лютого 2022 року, окупацією Херсонської області та забруднення орендованої земельної ділянки вибухонебезпечними предметами.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною четвертою статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Статтею 617 ЦК України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).
Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
У зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України №64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.
У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі №913/20/21».
Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.
Відповідно до частини першої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених у статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).
Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Спірна земельна ділянка розташована на території Чорнобаївської сільської територіальної громади Херсонського району Херсонської області, та у період з 01 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасово окупацією рф, а з 11 листопада 2022 року Чорнобаївська сільська територіальна громада Херсонського району Херсонської області віднесена до території можливих бойових дій, а з 01 травня 2023 року активних бойових дій, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, яким було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а також Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376, який є чинним.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.
З огляду на викладене, суд приходить висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем земельної ділянки з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2023 рік, оскільки земельна ділянка, що розташована на території Чорнобаївської сільської територіальної громади Херсонського району Херсонської області, в період з 01 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією, тому в 2022 році орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів в 2022 році та сплатити у передбачений договорі термін до 01 вересня 2023 року орендну плату позивачам за 2023 рік.
Обґрунтовуючи свої заперечення щодо неможливості виплати орендної плати за 2024, 2025 та 2026 роки відповідач посилається на наявність обставин непереборної сили, за які він не відповідає, зокрема не можливість використання орендованої земельної ділянки позивачів через її замінування та забруднення вибухонебезпечними предметами.
Згідно з частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
На підтвердження неможливості використання орендованої земельної ділянки у період з 2023 по 2025 роки з незалежних від відповідача причин та забруднення цієї ділянки вибухонебезпечними предметами представник відповідача надала суду наступні докази.
Так, 09.02.2023 року за № 00027 підприємство направило звернення до представництва «ХАЛО ТРАСТ» в Україні з проханням надати допомогу у розмінуванні територій, проте відповіді на нього не отримало. Подібні звернення також були направлені до Центру протимінної діяльності, Державної екологічної інспекції України та інших компетентних установ.
07.08.2025 року ПСП «Агрофірма «Роднічок» направило до Херсонської обласної військової адміністрації запит № РД/Вих0278 щодо надання інформації про проведення робіт із розмінування територій у межах Чорнобаївської громади.
22.08.2025 року підприємство отримало відповідь Херсонської обласної військової адміністрації №01-01-51-9226/0/25/46, у якій було зазначено, коли та які саме роботи проводилися на земельній ділянці з кадастровим номером 6520387500:04:014:0014, яка перебуває у власності позивача та в оренді ПСП «Агрофірма «Роднічок». 
Разом із відповіддю був наданий Акт № 7 від 28.12.2024 року ГУ ДСНС України у Херсонській області, в якому зазначено, що обстеження відбувалося в період з 29.03.2024 року по 28.12.2024 року, компетентним органом в цій галузі. У вказаному акті зазначено, що виявлено 484 од. вибухонебезпечних предметів і їх знешкодження не проводилося, а також не транспортувались, вони знищувались на місці. 
Також відповідачем зазначалося, що підприємство не могло провести посівну та збиральну кампанії, а відтак - отримати будь-які доходи від її використання, в т.ч. у 2024 та 2025 р.р., враховуючи аграрний рік, який стосується циклу сільськогосподарських робіт та пов`язаних з ними процесів, який включає підготовку ґрунту, посів, догляд за посівами, збір урожаю та інші дії, що є частиною аграрного сектору економіки.
Судом встановлено, що позивач обґрунтовує заявлені вимоги, зокрема, тим, що відповідач частково визнає наявність заборгованості за договором оренди земельної ділянки від 09.01.2019 року, посилаючись на здійснення останнім платежів 28.12.2023 року та 07.02.2025 року, у призначенні яких, за твердженням позивача, зазначено «орендна плата».
Водночас відповідач заперечує такі доводи, зазначаючи, що вказані грошові кошти були перераховані позивачу не в рахунок виконання зобов`язань за договором оренди землі, а як матеріальна допомога, яка не пов`язана з орендними правовідносинами між сторонами.
Дослідивши надані позивачем докази, зокрема копії квитанцій про здійснення платежів, суд дійшов висновку, що вони не підтверджують факту сплати відповідачем саме орендної плати за користування земельною ділянкою. Так, зі змісту зазначених квитанцій не вбачається, що платежі здійснювалися на виконання умов договору оренди від 09.01.2019 року, оскільки у призначенні платежу зазначено лише «переказ коштів», без конкретизації їх правової природи та без посилання на відповідний договір.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази не є належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 ЦПК України на підтвердження факту часткового визнання відповідачем заборгованості за договором оренди землі.
Отже, твердження позивача про часткове визнання відповідачем заборгованості за оренду земельної ділянки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим суд відхиляє такі доводи як необґрунтовані.
Таким чином, враховуючі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що в 2022-2024 роках орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Адже, як вже вказувалось, сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства, через тимчасову окупацію території у 2022 році, крім того, забруднення земельних ділянок вибухонебезпечними предметами орендар не зміг провести посівну компанію в 2023-2024 роках й фактично залишився без доходу.
Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що орендар не допустив умисне порушення умов договору у 2022-2024 роках, порушення відповідачем у 2022-2024 роках умов договорів оренди землі сталося внаслідок унеможливлення ведення ним господарської діяльності на земельних ділянках, зокрема, і позивача, його вина у несплаті орендної плати за вказані роки відсутня.
А тому суд приходить до висновку про звільнення відповідача від відповідальності за несплату орендної плати у 2022-2024 роках.
Як наслідок, згідно з ч.6 ст.762 ЦК України, наймач має бути звільнений від плати орендної плати за вказаний період.
Щодо сплати орендної плати за землю за 2025 рік суд виходить з наступного.
Як вказувалось, Актом №7 від 28.12.2024 виконаних робіт з очищення земель сільськогосподарського призначення підтверджується той факт, що при обстеженні в період з 29.03.2024 року по 28.12.2024 року території, на якій розташована також і спірна земельна ділянка, було виявлено 484 од. вибухонебезпечних предметів, які знешкоджені.
Тобто, встановлено, що з початку 2025 року територія, на якій розташована спірна земельна ділянка, була вже розмінована, була вільною від вибухонебезпечних предметів, а тому орендар (відповідач) мав усі можливості використовувати землю за цільовим призначенням, тобто мав можливості виконувати свої зобов`язання за договорами оренди землі.
Відповідач не довів, що мав об`єктивну неможливість у 2025 році використовувати орендовані земельні ділянки у своїй господарській діяльності, адже матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували, що земельні ділянки не могли бути використані за їх цільовим призначенням. 
При цьому суд враховує, що в 2025 році правобережжя Херсонської області, на якій розташована спірна земельна ділянка, після деокупації 11.11.2022 року, було вільне від окупантів, лінія фронту з часу деокупації по суті проходить по руслу річки Дніпро, що в певній мірі є стабілізуючим фактором.
Відповідач не звертався до позивачки з повідомленнями про наявність обставин, які унеможливлювали виконання ним договірних зобов`язань у 2025 році, не надав доказів причинно-наслідкового зв`язку між воєнними діями та неможливістю обробітку землі.
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо сплати орендної плати до 01.09.2025 року за 2025 рік за договором оренди землі сільськогосподарського призначення, а отже, наявні підстави для сплати відповідачем орендної плати за 2025 рік в сумі 15 602 грн, тому в цій частині позовні вимоги про стягнення вказаної заборгованості підлягають задоволенню. 
Також, враховуючи, що на час подання позову (08.10.2025 року) по суті ще відсутній будь-який час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем щодо сплати орендної плати за 2025 рік (адже мав сплатити її до 01.09.2025 року), то відсутні підстави для стягнення 3 % річних та інфляційного збільшення боргу.
Крім цього, згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням часткового задоволення позову наявні підстави для проведення розподілу судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн за подання позовної заяви.
У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (24,21%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 234,59 грн (968,96 грн * 24,21% / 100%). 
Крім того, враховуючи предмет спору, ціну позову та складність справи, доведеність розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, їх обґрунтованість, необхідність та співмірність з урахуванням характеру правовідносин, обсягу наданих правничих послуг та ціни позову, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідно визначити суму витрат позивача на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2905,20 грн (12000,00* 24,21% / 100%).
Керуючись ст.ст. 14, 614, 617, 762 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 81, 137, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» про стягнення заборгованості за договором оренди задовольнити частково.
Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» (код ЄДРПОУ – 19292651) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість за договором оренди землі в розмірі 15 602 грн з орендної плати за землю за 2025 рік.
В решті позовних вимог відмовити. 
Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» (код ЄДРПОУ – 19292651) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 234,59 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2905,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: http://ksm.ks.court.gov.ua. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду виготовлений 06.04.2026 року. 

Суддя: С.І. Майдан