ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/23268/25	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/77/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП – закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Згідно постанови, 02 листопада 2025 року близько 23.30 год. громадянка ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , умисно висловлювала образи, нецензурну лайку в сторону свого чоловіка ОСОБА_1 , що проживає разом із нею за адресою АДРЕСА_1 , чим завдала шкоди психологічному здоров`ю, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Також просить дослідити докази, які не досліджувалися раніше судом першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що копія оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не вручалась та не направлялась. Оскаржувану постанову потерпілий отримав 13 січня 2026 року, а апеляційна скарга була подана 22 січня 2026 року. Зазначає, що:
судом першої інстанції не досліджувалися докази, наявні у матеріалах справи;
суд першої інстанції, розглядаючи дві справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173-2 КУпАП, у межах яких досліджувалися одні й ті самі докази, дійшов різних за змістом висновків: в одній справі провадження щодо ОСОБА_2 було закрито, тоді як в іншій справі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його представника - адвоката Федчишина Г.С., які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення ОСОБА_2 , яка категорично заперечила вчинення нею протравних дій та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги потерпілого за її безпідставністю, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року, то воно підлягає поновленню виходячи з того, що зазначені в апеляційній скарзі підстави, через які було його пропущено, підтверджуються наявними в матеріалах справи відомостями і є поважними. 
Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст.251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_2 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, викладеному у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №843463 від 02 листопада 2025 року, з огляду на наступне.
Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Апеляційний суд зауважує, що згідно викладеної у статті 173-2 КУпАП суті правопорушення адміністративна відповідальність настає саме за конкретні діяння, які повинні бути зазначені у протоколі, тобто має бути вказано конкретні вчинені особою дії чи бездіяльність та її причинно-наслідковий зв`язок зі шкодою фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:
фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Враховуючи викладене, домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
Самі по собі, конфліктні стосунки між родичами та вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що матеріали цієї справи про адміністративне правопорушення не містять належних і достатніх доказів в розумінні ст.251 КУпАП, які би беззаперечно підтверджували вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно потерпілого ОСОБА_1 .
Не відповідають дійсності доводи потерпілого про те, що судом першої інстанції не досліджувалися докази, наявні у матеріалах справи, оскільки з матеріалів справи, зокрема з оскаржуваної постанови, вбачається, що судом були досліджені та надано оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаних доказів недостатньо для висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП.
Доводи апеляційної скарги потерпілого про різні висновки суду першої інстанції у двох різних справах за ст. 173-2 КУпАП не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови і притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, так як кожна справа про адміністративне правопорушення підлягає самостійному розгляду з урахуванням конкретних обставин, ролі кожної особи у події та оцінки доказів, зібраних саме щодо неї. Використання одних і тих самих доказів у різних справах не зобов`язує суд приходити до однакових висновків, оскільки оцінка доказів здійснюється в межах конкретного провадження, з урахуванням належності, допустимості та достатності доказів щодо конкретного суб`єкта.
У справі щодо ОСОБА_2 суд першої інстанції, дослідивши всі наявні докази, дійшов висновку про їх недостатність для встановлення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Цей висновок є обґрунтованим та не суперечить принципам оцінки доказів, встановленим ст. 252 КУпАП. Тому посилання апелянта на результати розгляду іншого провадження щодо ОСОБА_1 не може бути предметом апеляційного перегляду, оскільки апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення виключно в межах конкретної справи. Надання оцінки рішенню в іншому провадженні не входить до його повноважень і не впливає на висновки щодо законності та обґрунтованості постанови.
Досліджені у судовому засіданні відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, а також з мобільного телефону, які були надані апеляційному суду потерпілим, не містять відомостей про будь-які дії, що свідчили б про застосування ОСОБА_2 психологічного насильства щодо потерпілого. Інших доказів, які би підтверджували факт здійснення ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 психологічного насильства та заподіяння у такий спосіб шкоди потерпілому, апелянтом не надано і до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено. 
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 в даному випадку не підтверджені належними доказами, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь. 
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції, а тому постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити потерпілому строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року щодо ОСОБА_2 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя