Справа № 645/9259/25
Провадження № 1-кп/645/284/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Харків 

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання – ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_3 
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальну справу за кримінальним провадженням № 12025221190001180 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 14.02.2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 1 рік;
- 09.08.2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, ст. 104 КК України строком на 2 роки;
- 21.01.2019 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців;
- 06.06.2019 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років;
- 10.02.2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років;
- 28.12.2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, звільнений 19.01.2023 умовно-достроково на підставі ухвали суду від 11.01.2023 на невідбутий строк 10 місяців 01 день;
- 22.02.2024 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці, звільнений 08.08.2024 з Харківської ВК № 43 умовно достроково для проходження військової служби за контрактом;
- 08.08.2025 року Індустріальним районним судом м.Харкова за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами), в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан.
26.08.2025, близько 05.30 год, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився поблизу магазину «Сухофрукти та солодощі», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Бригади Хартія, 26. У цей час у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, яке було всередині вищевказаного магазину. 
Реалізуючи протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи значення своїх дій, можливі наслідки і бажаючи їх настання, дістав гайковий ключ, який він мав при собі, та з його допомогою, шляхом віджиму вхідних дверей проник всередину магазину «Сухофрукти та солодощі». В подальшому, ОСОБА_4 незаконно заволодів грошовими коштами на суму 15350,00 грн, які лежали в касовій зоні магазину та які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 .
Після цього, ОСОБА_4 разом з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 15350 гривень.
Потерпіла ОСОБА_6 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у заяві зазначила, що не заперечує проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. У питанні призначення обвинуваченому покарання покладалася на розсуд суду. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , вину свою у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення визнав в повному обсязі та пояснив, що дійсно при обставинах викладених в обвинувальному акті, 26.08.2025 року близько о 05.30 ранку він проходив повз магазин солодощів, розташований по вул. Бригади Хартія у м.Харкові. При собі він мав гайковий ключ, яким віджав двері магазину та проник до нього. Оглянувши магазин, він знайшов гроші в сумі 15350,00 грн, які привласнив та покинув місце вчинення злочину. Гроші витратив на власні потереби, потерпілій нічого не відшкодовував. У вчиненому розкаявся, просив вибачення у потерпілої. 
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. 
Враховуючи, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони викладені вище, підтвердивши свою позицію в судовому засіданні, а також те, що ним та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, вказані в обвинувальному акті, вони правильно розуміють зміст цих обставин, суд, переконавшись в добровільності позиції зазначених осіб, з урахуванням думки учасників процесу вважав, що дослідження доказів на підтвердження вини обвинуваченого, отриманих під час досудового провадження в судовому засіданні не є доцільним. 
Таким чином, суд вважав за можливе з урахуванням положень частини 3 статті 349 КПК України, допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, письмові докази щодо розміру судових витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження. 
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, в умовах воєнного стану. 
Вину ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення суд вважає доведеною, а вказану кваліфікацію дій обвинуваченого - правильною та такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до положень ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою провину, висловлював жаль з приводу вчиненого.
Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено. 
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він, не одружений, не має утриманців, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів. Був, зокрема, засуджений 22.02.2024 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.07.2024 року ОСОБА_4 08.08.2024 звільнено з ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» на невідбутий строк покарання 5 років 0 місяців 10 днів в порядку ст. 81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом. Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 94/ДСК від 31.03.2025 року ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу ВЧ, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини. Останній раз засуджений вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 08.08.2025 року (набрав законної сили 21.01.2026 року) за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,. 
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинене, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, є тяжким злочином, умисну форму вини, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який, маючи ряд непогашених судимостей за вчинення тяжких корисливих злочинів, вчинив нове кримінальне правопорушення, пом`якшуючу покарання обставину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого і його позицію щодо визнання вини.
Окрім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 , будучи особою раніше судимою за вчинення умисних, корисливих злочинів, не зробив належних висновків та продовжив злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попередніми вироками.
На підставі викладеного, та з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, що на думку суду буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування, ст.ст. 69, 75 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно із системним аналізом вказаної норми початковим моментом періоду вчинення злочину, протягом якого суд призначає покарання за сукупністю вироків, є саме момент постановлення вироку, а не набрання ним законної сили.
За таких обставин суд дійшов висновку, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, зокрема, якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК України (за сукупністю вироків).
Така позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 1 червня 2020 року у справі № 766/39/17 та постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховний Суд від 28 січня 2021 року у справі № 640/14690/19.
Також, відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 справа № 511/37/16-к, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 справа № 310/3080/16-к, постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 128/5484/13-к.
Таким чином, зважаючи на те, що інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив 26.08.2025 року, тобто після постановлення вироку Індустріального районного суду м.Харкова від 08.08.2025 року (який набрав чинності 21.01.2026), але до повного відбуття покарання, призначеного даним вироком, остаточне покарання призначається ОСОБА_4 за сукупністю вироків на підставі положень ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Потерпілою ОСОБА_6 заявлено у даному кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, спричиненої злочином, у сумі 15 350,00 грн. Позовні вимоги обвинувачений визнав в повному обсязі. 
Судом встановлено, що саме цією сумою ОСОБА_4 заволодів 26.08.2025 року, коли протиправно проник до магазину «Сухофрукти та солодощі».
Так, згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
З огляду на це під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками справи ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
У відповідності до ст.ст. 22,1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги потерпілої підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», застосований відносно ОСОБА_4 суд вважає необхідним залишити без змін до набрання вироком законної сили. 
У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Немишлянського районного суду міста Харкова від 26.11.2025 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в зв`язку із чим відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд зараховує строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
У даному кримінальному провадженні питання про арешт майна вирішено ухвалою слідчого судді від 04.09.2025 року (справа № 645/6005/25).
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України. 
Судові витрати за проведення судових експертиз відповідно до положень ч. 3 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, із застосуванням правил часткового складання призначених покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 08 серпня 2025 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», застосований відносно  ОСОБА_4 , залишити без змін до набрання вироком законної сили. 
Строк відбування покарання рахувати з 27.02.2026 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 26.11.2025 року до 26.02.2026 року (включно). 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в сумі 15 350,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз:
судової товарознавчої експертизи № 13384 від 11.09.2025, проведеної ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса», в сумі 2544,48 гривень;
судової молекулярно-генетичної експертизи №13550 від 26.09.2025, проведеної ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» в сумі 10177,92 гривень;
судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/121-25/22699-Д від 09.09.2025, проведеної Харківським НДЕКЦ МВС України, в сумі 3565,60 гривень.
Речові докази:
полімерний пакет, опечатаний біркою, всередині якого міститься паперовий конверт з об`єктом дослідження, полімерний пакет, опечатаний біркою, всередині якого міститься картонна коробка з об`єктом дослідження, які зберігаються в камері схову речових доказів ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, квитанція № 391 - після набрання вироком законної сили знищіти;
гайковий ключ в первинній упаковці, який поміщено до сейф-пакету ICR0010140 та опечатано, коробку з-під цукерок AMANTI, яку поміщено до сейф-пакету 0001621 та опечатано, які зберігаються в камері схову речових доказів ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області квитанція № 356 - після набрання вироком законної сили знищіти;
CD-R диск ТМ «Verbatim» та файли, які містяться на ньому (відеозаписи, надані потерпілою ОСОБА_6 ) - після набрання вироком законної сили залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження № 12025221190001180. 
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Немишлянського районного суду міста Харкова від 04.09.2025 року (справа № 645/6005/25, провадження № 1-кс/645/1211/25) на майно у кримінальному провадженні № 12025221190001180 від 26.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: на гайковий ключ з первинною упаковкою, який поміщено до сейф- пакету ICR0010140 та опечатано, коробку з-під цукерок, яку поміщено до сейф- пакету 0001621 та опечатано.
Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення. 
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Немишлянський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення,а засудженим, який утримується під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 

Суддя ОСОБА_1