Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
20 лютого 2026 року № 520/25229/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача з питання відмови від виправлення помилок вказаних у зверненні гр. ОСОБА_1 до відповідача від 05.05.2025р ;
- зобов`язати відповідача задовольнити вимоги гр. ОСОБА_1 перелічені у вказаному зверненні в повному обсязі із наданням відповіді за результатами розгляду вищезазначеного звернення гр. ОСОБА_1 способом зазначеним у зверненні.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що засобами електронного зв`язку за електронною адресою відповідача від 05.05.2025 р. гр. ОСОБА_2 надав звернення із питань виправлення допущених відповідачем помилок при взятті на облік позивача від 14.04.2025р. Однак, відповідач відповідь на вказане звернення не надав, чим порушив вимоги чинного законодавства України та права позивача.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання за правилами ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
В установлений судом строк, відповідач правом надіслати відзив на позовну заяву не скористався, заяву про визнання позову суду також не надсилав.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.
Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Так, засобами електронного зв`язку за електронною адресою відповідача від 05.05.2025р ОСОБА_2 надав звернення щодо виправлення допущених відповідачем помилок при взятті на облік позивача від 14.04.2025р.
Згідно змісту вказаного звернення зокрема зазначено наступне.
ОСОБА_2 , звернувся до відповідача на його офіційну електронну скриньку - ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою про виправлення помилки при внесенні інформації у електронному вигляді до єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо взяття на військовий облік від 14.04.2025р (військовий обліковий документ НОМЕР_1 ), що підтверджується скріншотом з електронної пошти позивача.
В обґрунтування свого звернення зазначив, що його звільнено з військової служби в запас згідно наказу від 12.04.2025р за ст.26 ч.4 п.2 пп “Г” відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а надалі 14.04.2025 р. - взято на облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 - підтвердження відображено у військовому обліковому документі НОМЕР_1 , але, в той же час, на його думку, допущено технічну помилку при внесенні зазначеної інформації до інформаційної системи у електронному вигляді, а саме: замість взяття на облік у запас – внесено інформацію про взяття на облік у резерв, що призвело до видачі йому довідки про надання відстрочки від призову на військову службу у якості резервіста рядового складу від 15.04.2025 р. за номером 2545.
При цьому, на думку позивача, це порушує його права, оскільки відповідно до ст. 2 ч.8 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" – перебуваючи у запасі він може проходити лише збори для збереження та вдосконалення знань, навичок, умінь необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період – і до того ж відповідно до ст.29 ч. 3 Закону він може бути призваним на навчальні збори 1 раз на 3 роки строком до 3 місяців.
Також позивачем зазначено, що відповідно до ст. 30 ч. 1 п. 8 від проходження зборів звільняються - особи звільнені з військової служби - протягом року після звільнення в запас, окрім перевірочних зборів і більше того – відповідно до ст.22 ч.1 , 2, 3 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", тому що, він особисто уже взятий на облік в запас, тому він зобов`язаний лише уточнити свої облікові дані протягом 60 днів із дня оголошення мобілізації у зручний для нього спосіб у добровільному порядку і відповідно до ст.23 ч.1 п. 9 зазначеного закону позивач особисто не підлягає призову на військову службу під час мобілізації взагалі.
У зв`язку з наведеним, позивач, згідно змісту звернення, просив відповідача прийняти до розгляду заяву, вирішити питання по суті заяви, виправити допущені помилки при взятті на облік від 14.04.2025 р. із наданням йому підтверджуючих виправлення помилки документів у паперовому вигляді, сповістивши заздалегідь (за номером телефону або за електронною адресою зазначеними у заяві) про необхідність отримання ним виправлених документів, зважаючи на факт того, що ним здійснюється постійний догляд за особою із інвалідністю 1 групи із ураженням опорно-рухової здатності із повною втратою працездатності та потребою у постійному догляді , що були причиною звільнення від виконання військового обов`язку відповідно до наказу від 12.04.2025р.
Станом на час звернення з цією позовною заявою до суду, відповідачем відповідь на електронний запит позивача не надана. Позивачем до матеріалів справи доказів протилежного не надано.
Вважаючи бездіяльність відповідача з питання відмови від виправлення помилок вказаних у зверненні протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає:
підготовку громадян до військової служби;
взяття громадян на військовий облік;
прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу;
проходження військової служби;
виконання військового обов`язку в запасі;
проходження служби у військовому резерві;
дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти.
Відповідно до ст.37 Закону, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, підлягають громадяни України:
які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву;
призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону;
які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних;
військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;
які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;
зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;
які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби;
які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;
які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі;
які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку;
які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;
призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу;
жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону;
які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу;
Таким чином, відповідно до Конституції України та Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачений всеосяжний військовий облік всіх чоловіків від 16 до 60 років, а також деяких категорій жінок, за виключенням тих, хто підлягає виключенню з військового обліку.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем, що його звільнено з військової служби 12.04.2025р на підставі пп «Г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейна обставини – необхідність здійснювати постійний догляд за одним зі своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю 1 чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеню споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи) та 14.04.2025 р. взято на облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 12.04.2025 р. № 108, військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , та надано відстрочку від мобілізації до (05.11.2025) , тип відстрочки - маю батька або матір з інвалідністю про що свідчить копія витягу з реєстру ІКС «Оберіг», сформованого 29.10.2025.
Позивач, у поданій ним додатковій заяві вказує, що заява у справі 520/25229/25 є по суті продовженням розгляду суті спору який вирішено судом частково у справі 520/14758/25.
Так, рішенням по справі №520/14758/25 від 20.08.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 з питання ненадання відповіді на звернення гр. ОСОБА_1 від 05.05.2025р. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснити розгляд звернення гр. ОСОБА_1 від 05.05.2025 р. та надати мотивовану відповідь з питань порушених у вказаному запиті згідно норм чинного законодавства.
На виконання вказаного рішення, відповідач, листом від 16.10.2025 року № 131305/1978/1 повідомив позивача, що відповідно до наявних у ІНФОРМАЦІЯ_6 облікових даних та інформації, внесеної до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг», громадянин ОСОБА_2 після звільнення з військової служби під час мобілізації був взятий на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки як особа, звільнена з військової служби на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Разом з тим, відповідно до відомостей, наявних у Реєстрі «Оберіг», відомості про зарахування громадянина ОСОБА_2 до військового резерву не вносилися, у зв`язку з чим зазначений громадянин станом на дату надання відповіді не є резервістом.
Крім того, повідомляє, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадянину ОСОБА_2 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з перебуванням на військовому обліку як особи, звільненої з військової служби.
Таким чином, громадянин ОСОБА_3 не належить то категорії резервістів та користується правом на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до вимог чинного законодавства України.
Окрім того, позивачем не надано, а судом під час розгляду справи не добуто належних та допустимих, достатніх та достовірних у розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАС України доказів наявності листів, рішень інших актів індивідуального характеру про вчинення відмови ІНФОРМАЦІЯ_5 з виправлення помилок, вказаних у зверненні гр. ОСОБА_1 до відповідача від 05.05.2025 р. 
Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовних вимог позивача у суду відсутні.
Приписами ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволення позовної заяви.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 20 лютого 2026 року.
Суддя Бадюков Ю.В.