ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 жовтня 2023 року 	Справа № 160/19422/23 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому проваджені) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) через представника звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) щодо невиплати недоотриманої пенсії у розмірі 291'853грн. 26коп., яка залишилась після смерті чоловіка ОСОБА_2 ;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити недоотриману пенсію у розмірі 291'853грн. 26коп., яка залишилась після смерті чоловіка ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що на виконання рішення від 24.02.2022 по справі №160/24681/21 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області був проведений перерахунок пенсії чоловіка та нарахована заборгованість у розмірі 291’ 853грн. 26коп. За життя зазначена заборгованість чоловікові не була виплачена. Після смерті чоловіка, ІНФОРМАЦІЯ_1 (в межах 6 місяців з дати його смерті) ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії. Листом від 20.04.2023 №17585-12188/Г-01/8-0400/23 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні виплати недоотриманої пенсії за померлого чоловіка ОСОБА_2 .
З огляду на наведене, позивач звернулася за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду з відповідним позовом.
Ухвалами суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків та продовжено строк для усунення недоліків позову.
Після усунення недоліків, ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, відповідачу запропоновано надати відзив на позов.
Від відповідача засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з посиланням на ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». 
Відповідач зазначає, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Для забезпечення виконання зазначеного рішення суду в частині виплати коштів Позивачці необхідно звернутись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з відповідною заявою про заміну сторони по справі. Іншого чинним законодавством не передбачено.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2022 у справі №160/24681/21 позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Вирішено:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо зменшення при перерахунку з 01.01.2018 року пенсії основного розміру пенсії з 77% до 70% грошового забезпечення;
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не проведення ОСОБА_2 перерахунку пенсії з 05.03.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ФД80627 від 19.07.2021 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року у розмірі 100% обчисленої суми пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести перерахунок ОСОБА_2 пенсії з 01.01.2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 77% грошового забезпечення та здійснити виплату донарахованих сум з урахуванням раніше здійснених виплат;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 05.03.2019 перераховану з 01.01.2018 на підставі пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», підвищену пенсію у розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 з урахуванням раніше здійснених виплат;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ФД80627 від 19.07.2021 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року з урахуванням раніше здійснених виплат.
Рішення суду набрало законної сили 29.03.2022, видано виконавчі листи.
Сторони не заперечують, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2022 по справі №160/24681/21 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області ОСОБА_2 був проведений перерахунок пенсії та нараховано доплату за період з 01.01.2018 по 30.06.2022 у сумі 291’ 853грн. 26коп.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.10.2022 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
22.03.2023 ОСОБА_1 (позивач), з посиланням на ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (відповідач) зі заявою про виплату суми заборгованості, яка виникла після проведення перерахунку пенсії на виконання зазначеного рішення суду.
Листом від 20.04.2023 №17585-12188/Г-01/8-0400/23 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні виплати недоотриманої пенсії за померлого чоловіка ОСОБА_2 , з посиланням на ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та зазначенням, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Для забезпечення виконання рішення суду в частині отримання коштів, ОСОБА_1 запропоновано звернутись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з відповідною заявою про заміну сторони по справі.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, при вирішенні спору суд виходить з наступного.
Сторони не заперечують, що ОСОБА_1 є вдовою військового пенсіонера ОСОБА_2 і, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-XII), з 16.11.2022 року перебуває на обліку та отримує пенсію в разі втрати годувальника в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Сторони також не заперечують, що станом на день смерті чоловіка позивачки нарахована за рішенням суду ОСОБА_2 доплата за період з 01.01.2018 по 30.06.2022 у сумі 291’ 853грн. 26коп. не була виплачена, залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю.
Як зазначалося вище, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день його смерті позивач була зареєстрована та проживала разом з ним однією сім`єю за однією адресою, що підтверджується довідкою №409 від 06.10.2022 року, виданою Гвардійським старостинським округом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.
Відповідачем у листі від 20.04.2023 №17585-12188/Г-01/8-0400/23 також вказано, що питання щодо отримання заборгованості за рішеннями суду у справах №160/24681/21 позивач має право вирішити в судовому порядку.
Своєю відповіддю відповідач фактично відмовив позивачу у виплаті недоодержаної пенсії її чоловіком, так як остання не є стороною по справі №160/24681/21.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є, зокрема Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Статтею 52 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-IV) визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
За приписами пункту 1 частини 2 статті 26 цього Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб визначає Закон №2262-ХІІ.
Згідно з частиною 2 статті 55 Закону №2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Відповідно до статті 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.
За змістом частини 3 статті 61 Закону №2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
З аналізу статті 61 Закону № 2262 витікає чітке розмежує осіб, які мають право на отримання суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. До вказаних осіб законодавцем віднесено:
по-перше, членів сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника (стаття 30 Закону № 2262-ХІІ);
по-друге, члени сім`ї, які не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника: 1) батьки і дружина (чоловік); 2) члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі №200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими,
у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
У доповнення, Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 року у справі №200/12094/18-а, вказав, що вищезазначений висновок стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч.1 ст.52 Закону № 1058-IV та ч.1 ст.61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч.2 ст.52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Отже, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною ч.1 ст.61 Закону № 2262-ХІІ.
Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. А відповідно до ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Таким чином, позивач, як особа, яка проживала разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 на день його смерті, має право на отримання сум пенсії (доплат), що підлягали виплаті йому і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. 
Як зазначено у рішенні вище, 22.03.2023 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з приводу одержання сум пенсії (доплат), що підлягали виплаті її чоловіку відповідно до Закону № 2262-ХІІ і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, тобто позивачем було дотримано положення ст.61 Закону № 2262-ХІІ. 
Поряд з цим, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у виплаті сум пенсії (доплат) в розмірі 291’ 853грн. 26коп., що підлягали виплаті ОСОБА_2 на підставі Закону №2262-ХІІ і залишились недоодержаними у зв`язку з його смертю.
Окремо слід зазначити, що рішення суду у справі №160/24681/21 містить вимоги зобов`язального характеру, які нерозривно пов`язані з особою стягувача і не допускають правонаступництва, а тому можливість замінити сторону виконавчого провадження, лише в частині вимог виконавчого листа та/або виконавчого провадження, що стосуються зобов`язання відповідача виплатити донараховану різницю пенсії в розмірі 291’ 853грн. 26коп., відсутня.
За таких обставин, заміна сторони у виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав позивачки.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №520/19364/2020.
Згідно з п.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Однією з умов виплати пенсії, що не включається до складу спадщини є те, що пенсія повинна бути призначена, обчислена, нарахована, але недоодержана за життя померлого пенсіонера, тобто, має існувати таке, що набрало законної сили за життя пенсіонера рішення суду про спонукання пенсійного органу до нарахування пенсії і виплати боргу за пенсією.
При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України.
Таким чином, слід констатувати, що наявні всі підстави для застосування у даних правовідносинах правил ст. 61 Закону №2262-ХІІ та виплати позивачу сум пенсії (доплат), що підлягали виплаті моєму чоловіку і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.
Механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету визначений Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 (далі - Порядок №649).
Згідно пункту 2 Порядку №649, боржник - орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №649, боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.
Частинами 1, 2 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Відповідно до ч.7 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Таким чином, порядок виплати пенсії, передбачений Порядком № 649, не може змінювати принцип обов`язковості судових рішень, та не може застосовуватися з метою визначення способу та порядку виплати пенсій, що перераховані особам на підставі судового рішення, що набрало законної сили.
При цьому, норми Конституції України та Закону України “Про судоустрій та статус суддів” є актами вищої юридичної сили, ніж Порядок №649.
Частиною 2 статті 6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі “Серінг проти Сполученого Королівства” від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що Конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі “Горнсбі проти Греції” від 19.03.1997 року вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина “судового розгляду”. Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Крім того, слід зазначити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі “Півень проти України” від 29 червня 2004 року, Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.
Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.
Так, у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу.
Крім того, у Рішенні від 30 червня 2008 року № 16-рп/009 Конституційний Суд України зазначив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені й права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073грн. 60коп., сплачені квитанцією №69748 від 20.07.2023.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073грн. 60коп. підлягає стягненню з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст.2, 9 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії у розмірі 291'853грн. 26коп., яка залишилась після смерті чоловіка – ОСОБА_2 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію у розмірі 291'853грн. 26коп., яка залишилась після смерті чоловіка – ОСОБА_2 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова