ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року
м. Київ
справа № 555/2397/23
провадження № 61-3094св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ігнатенка В. М. 
суддів: Грушицького А. І., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світло для cвіту» на постанову Рівненського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Куц Іванни Вікторівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Світло для світу» про скасування рішення та відновлення реєстрації права власності,
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Куц І. В., в якому просив:
- скасувати рішення нотаріуса від 23 листопада 2020 року, якими здійснено погашення записів № 22667588, № 22669405 про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на цех № 2 та цех № 3, які розташовані по АДРЕСА_1 ;
- відновити в державному реєстрі реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на вказані об`єкти нерухомості.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області 
від 26 листопада 2024 року провадження у справі закрито на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Роз`яснено сторонам, що відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предметі з тих самих підстав не допускається.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що у провадженні Північно-західного апеляційного господарського суду перебуває справа № 918/225/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ТОВ «Світло для світу» про витребування майна та зустрічним позовом ТОВ «Світло для світу» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про скасування запису щодо права власності на нерухоме майно. Предметом спору є майнові вимоги щодо об`єктів нерухомості - цеху №2, цеху №3 по АДРЕСА_1 , реєстраційні №№ 22667588 і 22669405.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2020 року провадження у справі № 918/225/20 зупинено до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції, враховуючи, що спір щодо майнових прав з приводу зазначеного нерухомого майна розглядається Північно-західним апеляційним господарським судом та заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги у вказаній справі щодо скасування рішень приватного нотаріуса про погашення записів про реєстрацію права приватної власності є похідними від спору, що розглядається господарським судом, дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.
При цьому суд вказує на те, що позивач з метою захисту свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права може бути залучений за його заявою до участі у справі, яка розглядається в порядку господарського судочинства, як правонаступник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 , заявивши додаткові вимоги чи уточнивши існуючі.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року скасовано та справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Куц І. В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ "Світло для світу"; про скасування рішення та відновлення реєстрації права власності за своїм суб`єктним складом, правовими підставами і матеріально-правовими вимогами не свідчать про виникнення та існування між сторонами господарсько-правових відносин, а отже підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11 березня 2025 року представник ТОВ «Світло для світу» - адвокат Шевчук Г. Є. через підсистему «Електронний Суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року.
У касаційній скарзі просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права (абзац 6 частини другої статті 389 ЦПК України).
Так, правонаступництво ОСОБА_1 щодо нерухомого майна, відносно якого була вчинена оспорювана ним у цій справі реєстраційна дія, не підтверджено належними та допустимим доказами, як і право власності на будівлі цеху № 2 та цеху №3, які розташовані по АДРЕСА_1 . Більш того, матір позивача ОСОБА_3 не була власником вказаного нерухомого майна, оскільки рішеннями господарського суду були визнані недійсними договори, за якими відбулось відчуження такого майна, ФОП ОСОБА_3 зобов`язано було повернути майно ВАТ «Бистрицька сільськогосподарська машинно-технологічна станція». Отже, між ФОП ОСОБА_2 та ВАТ «Бистрицька сільськогосподарська машинно-технологічна станція» не існує спору про право на вказані приміщення, записи про державну реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_3 існували лише в архівному розділі реєстру, як невилучені одночасно з відновленням права власності на майно за попереднім власником - ВАТ «Бистрицька сільськогосподарська машинно-технологічна станція» у 2011-2012 роках, тоді як матеріальне право на майно, якого вони стосувалися, у ОСОБА_2 було відсутнім.
На теперішній час у провадженні Північно-західного апеляційного господарського суду перебуває справа № 918/225/20 і її розгляд зупинено до вступу у справу спадкоємця ОСОБА_2 - її сина ОСОБА_1 . Суд неодноразово звертався до нього з листами про поновлення розгляду справи, однак відповідну заяву про вступ в якості правонаступника ОСОБА_2 не подав. 
Аргументи інших учасників справи
06 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на позов, в якому просив залишити без задоволення касаційну скаргу ТОВ «Світло для світу», а постанову Рівненського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року - без змін.
Інші особи, які беруть участь у справі, не скористались своїм правом на подання відзиву на позов у строк, встановлений Верховним Судом в ухвалі про відкриття провадження.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Світло для світу» на постанову Рівненського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. 
16 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Згідно протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів
від 09 березня 2026 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді 
Ситнік О. М. для розгляду касаційної скарги визначено колегію суддів: головуючий суддя - Ігнатенко В. М., склад колегії суддів: Грушицький А. І., Карпенко С. О., Сердюк В. В., Фаловська І. М.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи  у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише  в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, такі складові, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Положеннями частини другої статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.
Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;
справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи?підприємці.
Отже, розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснюється відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи?підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 лютого 2024 року у справі №990/150/23 виснувала, що звертаючись до суду, позивач сам визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового захисту у спірних відносинах.
Спори про захист порушених прав фізичної особи, які вона вбачає у наслідках, спричинених неправомірними (на думку цієї особи) рішенням, дією чи бездіяльністю нотаріуса, у разі якщо ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №815/5769/17, від 27 березня 2019 року у справі №640/4301/17, від 22 січня 2020 року у справі №761/23525/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі №757/1660/17-ц, від 03 липня 2019 року у справі №804/4212/18).
У справі, що переглядається, предметом позову є вимоги фізичної особи ОСОБА_1 про скасування рішень приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права приватної власності та відновлення запису про таку реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
З огляду на зміст заявлених вимог, характер спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що спір виник із цивільних правовідносин, пов'язаних із захистом речового права фізичної особи на нерухоме майно.
Сам по собі факт існування іншого спору між суб`єктом господарювання та фізичною особою підприємцем, який перебуває на розгляді господарського суду, не змінює правової природи цього спору, оскільки у межах цієї справи вирішується питання правомірності реєстрації речового права та захисту цивільного права фізичної особи, що за своєю суттю є предметом регулювання цивільного законодавства.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світло для світу» залишити без задоволення.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Ігнатенко

Судді А. І. Грушицький

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська