ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/550/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/4951/23 Категорія: 301030500 	Токова С.Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Василенко Л. І., Новіков О. М.	
секретар 	Любченко Т.М.	

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Стойка А. Ю. на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 27.10.2025 (повний текст складено 27.10.2025, суддя в суді першої інстанції Токова С. Є.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі,

в с т а н о в и в :

у липні 2023 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у цій справі, яким просила про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради від 02.10.2019 № 2-5205, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2 та передано йому земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0430 га (кадастровий номер 7110136400:01:008:0266) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, а також про скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_2 та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі щодо вказаної земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконкому Черкаської ради трудящих від 12.05.1955 № 281-Б за домоволодінням по АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку на праві постійного користування площею 1468 кв.м.
Таку ж площу земельної ділянки відображено у технічному паспорті на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_2 від 2005 року.
06.11.2003 між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір дарування частини будинку, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В. Я. та зареєстрований за № 4534, за яким остання прийняла в дар 57 / 100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за вказаною адресою, розташованого на земельній ділянці площею 1468 кв. м. 
28.09.2005 ОСОБА_4 відмовилась на користь ОСОБА_3 від земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , наданої їй в постійне користування на підставі Державного акту про право постійного користування землею серія ЧР-24-2-64 від 16.10.1997. 
У свою чергу 21.05.2018 між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про поділ житлового будинку в натурі та припинення спільної часткової власності, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О, реєстровий номер 2518, за умовами якого: ОСОБА_3 набуває право власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості, а саме 43 / 100 частки житлового будинку з надвірними спорудами згідно переліку. Позивач ОСОБА_1 набуває право власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості, а саме 57/100 частки житлового будинку з надвірними спорудами згідно переліку. 
У цей же день між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складено акт розподілу земельної ділянки за яким спірну земельну ділянку розподілено таким чином: ОСОБА_3 388 кв. м.; позивачу ОСОБА_1 1000 кв.м.
У зв`язку із виокремленням нерухомого майна, яке утворилось в результаті поділу, 24.05.2018 позивач звернулась до виконавчого комітету Черкаської міської ради про отримання адреси будинку - АДРЕСА_3 та Наказом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради № 2480-а від 31.05.2018 виділеному об`єкту нерухомості присвоєно адресу АДРЕСА_3 , а адреса АДРЕСА_2 залишена за об`єктом нерухомості, що залишився у власності ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 звернулась до Черкаської міської ради із заявою від 19.11.2018 про передачу безоплатно у приватну власність присадибної земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування будинку по АДРЕСА_3 .
Рішенням Черкаської міської ради від 31.01.2019 № 2-4009 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 .
08.08.2019 ОСОБА_1 звернулась до Черкаської міської ради про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд. 
Проте, 19.12.2019 вказане питання було знято з розгляду у зв`язку із поданням Єфіменко-Задорожною В. Ю. 19.12.2019 заяви про залишення без розгляду та повернення на доопрацювання справи № 62781-3 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд. 
Однак таку заяву вона не подавала, оскільки на той час перебувала за кордоном. 
Водночас у квітні 2019 року позивач довідалася, що 25.04.2019 на засіданні сесії Черкаської міської ради повинно вирішуватись питання про передачу земельної ділянки орієнтовною площею 0,0430 га за кадастровим номером 7110136400:01:008:0266 по АДРЕСА_4 ) у власність ОСОБА_2 . 
Позивач зауважує, що відповідно до даних Публічної кадастрової карти України, матеріалів топозйомки, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.07.2019, вказана земельна ділянка знаходиться в межах присадибної земельної ділянки домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер 7110136400:01:008:0267, зареєстрованої 23.07.2019. 
На запит адвоката позивача Черкаська міська рада надала інформацію про те, що 10.10.2017 ОСОБА_2 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про надання йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0430 га біля домоволодіння АДРЕСА_2 та в кінцевому результаті 02.10.2019 рішенням Черкаської міської ради № 2-5205 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2 , передано йому земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0430 га (кадастровий номер 7110136400:01:008:0266) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку.
Відтак позивач у справі вважає, що вказане рішення Черкаської міської ради від 02.10.2019 № 2-5205 та державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 7110136400:01:008:0266 площею 0,0430 га за адресою АДРЕСА_1 є незаконними та підлягають скасуванню, адже Черкаською міською радою порушено право позивача на належну їй на праві користування земельну ділянку, яке полягає в тому, що земельна ділянка площею 0,0430 га за адресою АДРЕСА_4 ) за конфігурацією відповідає частині земельної ділянки з кадастровим номером 7110136400:01:008:0267 та фактично є частиною подвір`я за адресою АДРЕСА_3 на якому розташоване домоволодіння ОСОБА_1 . 
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 27.10.2025 позовні вимоги у справі відхилено з посиланням на те, що, отримавши дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , 08.08.2019 позивач звернулася до Черкаської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку своєю заявою від 19.12.2019 просила залишити без розгляду та повернути на доопрацювання справу про затвердження проекту землеустрою.
Твердження позивача про відсутність волевиявлення на подання вказаної заяви доказами підтверджено не було.
Отже на момент прийняття оспорюваного рішення міської ради спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності, а тому міська рада мала право передавати її у приватну власність ОСОБА_2 , оскільки така земельна ділянка була вільною від забудов та не мала зареєстрованих прав щодо неї за іншими особами.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач не обґрунтувала, що спірна земельна ділянка перебуває у її користуванні.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Стойко А. Ю. 13.01.2026 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції не врахував приписи ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України щодо наявності загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, який також простежується у відповідних правових висновках ВС, про якій зазначає скаржник.
Скаржник зауважує, що у частині п`ятій статті 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
При цьому земельну ділянку площею 1468 кв. м., яка закріплена на праві постійного користування за домоволодінням по АДРЕСА_2 , у позивача не вилучали, отже не могли передавати у власність іншій особі.
Таким чином скаржник наголошує на тому, що при винесенні Черкаською міською радою рішення від 02.10.2019 за №2-5205 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та про передання йому земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,0430 га (кадастровий №7110136400:01:008:0266) безоплатно у власність, міською радою порушено право позивача на належну їй на праві користування земельну ділянку.
Указане у свою чергу свідчить про незаконність державної реєстрації прав ОСОБА_2 щодо спірної земельної ділянки.
Скаржник додатково вказує, що суд першої інстанції безпідставно ухвалою від 11.06.2025 відмовив у призначенні у справі судової земельно-технічної експертизи, яка необхідна для встановлення дійсних фактичних обставин щодо місця розташування спірної земельної ділянки у аспекті її накладення на ту, що перебуває у користуванні позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Цинда Л. Г. проти аргументів скаржника заперечила та вказала на обґрунтованість висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог, у зв`язку з чим просила рішення місцевого суду залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Черкаської міської ради Слинько М. Г. проти аргументів скаржника заперечив та вказала на обґрунтованість висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог, у зв`язку з чим просив рішення місцевого суду залишити без змін. 
Наголошує, що позивачем у справі не надано доказів наявності прав щодо спірної земельної ділянки та прав на передачу їй у власність, як власнику 53/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , ділянки площею 0,10 га, яка є максимальною для одного цілого (а не частини, як у позивача) домоволодіння у межах містах; відповідно до п.9 Порядку оформлення прав на земельні ділянки у м. Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 09.02.2012 №3-582; скасування рішення міської ради від 02.10.2019 №2-5205 буде неефективним способом захисту прав позивача, адже вказане рішення має індивідуальний характер та вичерпало свою дію після реалізації його приписів.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що рішенням виконкому Черкаської ради трудящих від 12.05.1955 № 281-Б за домоволодінням по АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку на праві постійного користування площею 1468 кв.м.
Крім того, за даними технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_2 від 2005 року загальна площа земельної ділянки по фактичному користуванню становить 1468 кв. м. (під житловими будівлями 156 кв. м, під службовими будівлями 56 кв. м, двір 408 кв. м., сад 848 кв. м.).
Позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини будинку від 06.11.2003 набула права власності на 57 / 100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2 (т.1. а.с. 25).
Відповідно до договору про поділ житлового будинку в натурі та припинення спільної часткової власності від 21.05.2018, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинено право спільної часткової власності між співвласниками (т.1 а.с. 45).
З тексту договору дарування частини будинку по АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та договору купівлі-продажу частини будинку за цією ж адресою, жилий будинок розміщений на земельній ділянці Черкаської міської ради площею 1468 кв.м.
Попередні співвласники будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набули права власності на земельну ділянку площею 388 кв.м. на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Черкаською міською радою народних депутатів 16.10.1997, свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою 19.09.2005 за № 1- 4375.
28.09.2005 ОСОБА_4 відмовилась на користь ОСОБА_3 від земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , наданої їй в постійне користування на підставі Державного акту про право постійного користування землею серія ЧР-24-2-64 від 16.10.1997.
Далі, згідно наказу Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 31.05.2018 "Про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд", враховуючи договір про поділ житлового будинку в натурі та припинення права спільної часткової власності, присвоєно адресу приміщенням, які виділені в окремий об`єкт нерухомості та належать на праві власності ОСОБА_1 адресу АДРЕСА_3 .
04.09.2018 ОСОБА_1 через центр надання адміністративних послуг департаменту управління справами Черкаської міської ради звернулась із заявою про передання їй безоплатно у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_3 для обслуговування належного будинку, господарських будівель і споруд.
12.09.2018 Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради повернуто дозвільну справу, заведену відповідно до вищевказаної заяви для приведення змісту заяви у відповідності до поданих документів в частині зазначення площі (т.1 а.с.156).
19.11.2018 представником ОСОБА_1 подано заяву про передачу останній земельної ділянки площею 0,100 га по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а земельну ділянку площею 0,0080 га просила надати в оренду строком на 5 років для будівництва та обслуговування житлового будинку з наступним викупом (т.1 а.с.157) .
Рішенням Черкаської міської ради від 31.01.2019 № 2-4009 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 (існуюче домоволодіння) орієнтовною площею 0,1000 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка). Земельну ділянку орієнтовною площею 0,0080 га в оренду строком на 5 років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка).
08.08.2019 ОСОБА_1 звернулась до Черкаської міської ради про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд. 
Проте, 19.12.2019 вказане питання було знято з розгляду у зв`язку із поданням Єфіменко-Задорожною В. Ю. 19.12.2019 заяви про залишення без розгляду та повернення на доопрацювання справи № 62781-3 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд. 
При цьому позивач у справі стверджує, що таку заяву вона не подавала, оскільки на той час перебувала за кордоном, свій підпис на заяві заперечує.
У свою чергу відповідач ОСОБА_2 10.10.2017 звернувся із заявою до Центру надання адміністративних послуг Департаменту управління справами Черкаської міської ради про передачу йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0430 га розташованої по АДРЕСА_2 .
21.06.2018 наказом № 2536-а Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради надано земельній ділянці орієнтовною площею 0,0430 га по АДРЕСА_2 , що надається у власність для будівництва і обслуговування житловго будинку адресу: АДРЕСА_1 (підстава - заява ОСОБА_2 про отримання адреси земельної ділянки від 13.06.2018).
22.03.2019 Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкаси ГУ Держгеокадастру у Черкаській області зареєстровано земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер 7110136400:01:008:0266, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Рішенням Черкаської міської ради від 22.02.2018 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля домоволодіння АДРЕСА_2 (викопіювання від 21.09.2017) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
08.04.2019 ОСОБА_2 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0430 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) ( т.1 а.с.160).
02.10.2019 Черкаська міська рада прийняла оспорюване у цій справі рішення № 2-5205 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2 », яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та вирішила передати йому земельну ділянку площею 0,0430 га (кадастровий номер 7110136400:01:008:0266) безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
ОСОБА_2 зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на набуту ним земельну ділянку, що підтверджується витягами із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 221496221 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7114893902020 від 17.08.2020.
З цих підстав позивач вважає, що рішення Черкаської міської ради від 02.10.2019 № 2-5205 та державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 7110136400:01:008:0266 площею 0,0430 га за адресою АДРЕСА_1 є незаконними та підлягають скасуванню, адже Черкаською міською радою порушено право позивача на належну їй на праві користування земельну ділянку, яке полягає в тому, що земельна ділянка площею 0,0430 га за адресою АДРЕСА_4 ) за конфігурацією відповідає частині земельної ділянки з кадастровим номером 7110136400:01:008:0267 та фактично є частиною подвір`я за адресою АДРЕСА_3 на якому розташоване домоволодіння ОСОБА_1 . 
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Частиною другою статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частини перша, друга статті 78 ЗК України, тут і далі у редакції, чинній на момент отримання позивачем земельної ділянки у власність).
Відповідно до частини першої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша статті 125 ЗК України).
У статті 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так на а.с.23 т.1 наявний висновок про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що по АДРЕСА_5 , розмір ділянки за фактичним користуванням складає 1468 кв. м., з визначеним користувачем санстанцією.
Таку ж площу земельної ділянки відображено у пропозиції комісії по результатам обміру земельної ділянки 1953 року по АДРЕСА_6 – а.с.24 т.1.
Рішенням виконкому Черкаської ради трудящих від 12.05.1955 № 281-Б за домоволодінням по АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку на праві постійного користування площею 1468 кв. м.
За правовим висновком ВС у постанові від 02.07.2025 у справі №569/13445/20 громадяни, які мали в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу УРСР 1990 року, зберігають права на користування такими ділянками до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.
Відтак за домоволодінням по АДРЕСА_2 ( з 57/100 частин якого утворилося окреме домоволодіння позивача з відповідною часткою надвірних споруд) було закріплено земельну ділянку на праві постійного користування площею 1468 кв. м. 
З довідки Держгеокадастру від 23.08.2018, наданої з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) станом на 31.12.2015 року по бульвару Шевченка 283/1 рахувалася земельна ділянка площею 0,1000 га в статусі присадибної земельної ділянки (т.1, а.с.79).
З цих підстав апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено порушення її прав внаслідок прийняття оспорюваного рішення міської ради від 02.10.2019 № 2-5205, яким передано у власність відповідача ОСОБА_2 частину земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням позивача та в силу приписів ст. 120 ЗК України має пріоритет при визначенні можливого власника за особою, яка має право власності на нерухоме майно, що знаходиться на такій земельній ділянці.
Також апеляційний суд не погоджується в цій частині і з позицією Черкаської міської ради щодо заявлених позовних вимог у справі стосовно відсутності у позивача права щодо спірної земельної ділянки, адже доказів припинення закріплення спірної земельної ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_2 , що мало місце згідно чинного рішення виконкому Черкаської ради трудящих від 12.05.1955 № 281-Б, суду надано не було.
Додатково апеляційний суд враховує, що у п.1 рішення Черкаської міської ради від 22.02.2018 №2-3081, яким відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля домоволодіння АДРЕСА_2 (викопіювання від 21.09.2017) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
Також далі по тексту рішення від 22.02.2018 міська рада зазначає, що земельна ділянка належить до перспективної рекреаційної зони озеленення територій загального користування, у якій не передбачено розміщення житлової забудови.
Водночас у оскаржуваному рішенні від 02.10.2019 № 2-5205 про передачу земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
При цьому доказів зміни цільового призначення спірної земельної ділянки на період часу, коли приймалися зазначені рішення міської ради від 22.02.2018 №2-3081 та від 02.10.2019 № 2-5205, матеріали справи не містять.
Отже мають місце протиріччя щодо визначення характеру можливого використання спірної земельної ділянки при вирішенні питання про передачу її фізичній особі у власність.
Також слід враховувати, що відповідно до даних Публічної кадастрової карти України та матеріалів топозйомки щодо спірної земельної ділянки, переданої у власність відповідачу ОСОБА_2 , указана земельна ділянка знаходиться в межах присадибної земельної ділянки домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 та до неї відсутній вільний прохід як зі сторони бульвару Шевченка так і з боку АДРЕСА_7 , по суті вона перебуває в середині кварталу. Отже, доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що це була вільна земельна ділянка, яка належить територіальній громаді в особі Черкаської міської ради і ніким не використовувалася спростовуються також даними, що містяться, зокрема, в проекті землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки, а саме в акті встановлення в натурі зовнішніх меж землеволодіння ОСОБА_1 в розмірі 0,1000 га вбачається, що з усіх суміжних землекористувачів міській раді належала лише ділянка від точки Г до Д, що є бульваром Шевченка ( т.1, а.с. 84). 
Також посилання суду першої інстанції на те, що позивач своєю заявою від 19.12.2019 просила залишити без розгляду та повернути на доопрацювання справу про затвердження проекту землеустрою щодо передання їй у власність спірної земельної ділянки не усуває можливості повторного звернення власника нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, яким являється саме позивач, до органу місцевого самоврядування щодо отримання у власність відповідної земельної ділянки, при цьому з матеріалів справи вбачається, що в подальшому – 25.02.2021 рішенням міської ради їй надано дозвіл на розроблення нового проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки під належним їй домоволодінням лише в розмірі 0,0610 га ( т.1, а.с.167), що очевидно залишається в результаті проведення простих арифметичних розрахунків, шляхом віднімання від загальної площі земельної ділянки 1468 кв. м., яка виділялася рішенням Черкаської ради трудящих 12.05.1955 № 281-Б, площі землі , що належить ОСОБА_3 – 0,0388 га та площі, що виділено у власність відповідачу – 0,043 га.
Не можна погодитися також із аргументами відзиву представника міської ради щодо того, що позивач є власником лише 53 /100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , ділянки площею 0,10 га, яка є максимальною для одного цілого (а не частини, як у позивача) домоволодіння у межах містах, адже позивачу за договором поділу будинковолодіння виділено її частину в окрему одиницю нерухомості, при цьому за вимогами п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України, яка регламентує норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у власність, встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.
Відтак вказаною нормою права встановлено обмеження максимальної площі земельної ділянки, яка передається у власність громадянину, саме для особи, а не для домоволодіння, розташованого на такій земельній ділянці.
Іншими словами саме громадянин, що безоплатно отримує земельну ділянку у власність, має обмеження щодо її максимальної площі безоплатно, а не нерухоме майно, яке на такій земельній ділянці знаходиться. Так площа земельної ділянки, яка виділяється під існуюче нерухоме майно, не є наперед визначеною, а обраховується як сума площі нерухомості, яка займає певний простір на земельній ділянці, та площі земельної ділянки, яка необхідна для належної експлуатації та обслуговування такого нерухомого майна. 
Апеляційний суд не може погодитися із запереченнями відповідачів про те, що скасування рішення міської ради від 02.10.2019 №2-5205 буде неефективним способом захисту прав позивача, адже вказане рішення має індивідуальний характер та вичерпало свою дію після реалізації його приписів, так як відповідний спосіб захисту відповідає нормам частини першої статті 155 ЗК України.
Додатково апеляційний суд враховує, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом та легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа – добросовісний набувач – внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Суд повторює, що позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника. У контексті скасування помилково наданих майнових прав принцип «належного урядування» може покладати на органи державної влади обов`язок діяти оперативно у виправленні їхньої помилки, а також потребувати виплати адекватної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишнім добросовісним власникам (див., наприклад, згадане рішення ЄСПЛ у справі «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), пункт 45 з подальшими посиланнями).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Судові рішення, ухвалені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво для застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.
Апеляційний суд вважає, що за обставин даної справи фактично мало місце невиправдане та непропорційне втручання з боку органу місцевого самоврядування при прийнятті оспорюваного рішення у право позивача на «законні очікування» згідно вимог ст. 120 ЗК України щодо вирішення питання про безоплатну передачу їй у власність земельної ділянки, на якій знаходиться її нерухоме майно у визначеному законодавством розмірі.
При цьому без проведення належної процедури вилучення із користування позивачки відповідної частини земельної ділянки в установленому законом порядку (добровільно чи в порядку виконання рішення суду), на якій розташований відокремлений позивачем об`єкт нерухомого майна, на даний час перешкоджає міській раді приймати рішення щодо її передачі особі, відмінній від власника нерухомого майна на такій земельній ділянці. 
Відтак позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради від 02.10.2019 № 2-5205 апеляційний суд вважає обґрунтованими.
З урахуванням наведеного мають бути задоволені також похідні позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки, як таких, що проведені на незаконній підставі – вищевказаному рішенні міської ради, яке визнається незаконним.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 27.10.2025 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, відповідно, подана представником позивача апеляційна скарга підлягає до задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з кожного відповідача окремо на користь позивача слід стягнути по 2361,92 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 27.10.2025 у даній цивільній справі – скасувати.
Позовні вимоги - ОСОБА_6 до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру Черкаській області про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі – задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 02.10.2019 № 2-5205 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)».
Скасувати державну реєстрацію права власності, зареєстровану за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 37896696 від 20.08.2020 на земельну ділянку загальною площею 0,043 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 7110136400:01:008:0266, з одночасним припиненням речового права на неї. 
Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,043 га (кадастровий номер 7110136400:01:008:0266) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою АДРЕСА_1 в Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку.
Стягнути з Черкаської міської ради, ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру Черкаській області з кожного окремо на користь ОСОБА_1 по 2361,92 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 09.04.2026.

Суддя-доповідач   

Судді