Справа № 127/27407/25
Провадження № 22-ц/801/597/2026
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року	Справа № 127/27407/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідач Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, -
в с т а н о в и в :
В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» (надалі КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації») про визнання відмови в наданні інформації протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Основними доводами позову є те, що ОСОБА_1 надає правову допомогу ОСОБА_2 , при вирішенні спору, який виник між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. У зв`язку з цим ОСОБА_1 28 березня 2025 року звернувся до КП «ВМБТІ» із адвокатським запитом, у якому, посилаючись на вимоги ст. ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», просив надати належним чином завірені копії всіх документів, які стосуються набуття права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності, технічний паспорт на об`єкт нерухомості тощо). Листом від 03 квітня 2025 року начальника КП «ВМБТІ» у наданні таких документів було відмовлено з огляду на те, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом. 
Позивач вважає, що така відмова не може вважатись законною з огляду на Конституцію України, Закони України «Про інформацію», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також практику Верховного Суду, тому просив рішення КП «ВМБТІ» про відмову у задоволенні адвокатського запиту визнати протиправним та зобов`язати КП «ВМБТІ» розглянути адвокатський запит адвоката Країла С.В. від 28.03.2025.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2026 року відмовлено в задоволенні позову.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право адвоката на звернення з адвокатським запитом, передбачене статтями 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», не є абсолютним і обмежується вимогами законодавства щодо захисту інформації з обмеженим доступом. Відповідно до частини другої статті 24 цього Закону обов`язок надати відповідь на адвокатський запит не поширюється на інформацію з обмеженим доступом, а згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про інформацію» та статтею 32 Конституції України, конфіденційна інформація про фізичну особу (персональні дані) не може поширюватися без її згоди, крім випадків, прямо передбачених законом. Оскільки запитувана адвокатом інформація належала до персональних даних ОСОБА_3 та відсутні підстави для її надання без згоди особи, суд дійшов висновку про правомірність відмови у наданні відповіді на адвокатський запит і, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.
Не погодившись з прийнятим рішенням, 18 січня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідні інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасно або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановленому законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом (ч. 3 ст. 24 Закону № 5076-VI). 
За приписами ст. 6 Закону № 2939-VI обмеженню у доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
За вказаних обставин КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» на запит адвоката Країло С. В. повинно було б надати копії запитуваних документів, з яких, шляхом ретушування, мало би бути вилучено відомості, доступ до яких обмежено відповідно до закону, тобто підприємство мало би обмежити доступ до тієї частини інформації, яка є конфіденційною, а не до документів в цілому. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 727/358/16-а.
08 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 заяву, в якій просив розгляд апеляційної скарги здійснювати у його відсутність, вимоги викладені в ній підтримав.
Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з`явилося, будь-яких клопотань про відкладення розгляду не подавало, а тому згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення частково не відповідає вимогам закону.
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:
- позивач ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000479 (а.с. 6);
- 28 березня 2025 року адвокат Країло С. В. звернувся до КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» із адвокатським запитом в порядку ст. ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» про надання належним чином завірених копій всіх документів, які стосуються набуття права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності, технічний паспорт на об`єкт нерухомості тощо) (а. с. 11-12). 
-на поданий адвокатський запит отримав відповідь начальника КП «БМБТІ» Нагірняк Д.Б. № 200 від 03 квітня 2025 року, у якій зазначено про відсутність підстав для задоволення прохання, викладеного в адвокатському запиті, оскільки у адвокатському запиті було поставлено питання про надання копій матеріалів, що розкривають відомості про відмінних від його клієнта осіб та їх майно. (а. с. 13);
18 квітня 2025 року адвокат Країло С. В. повторно звернувся до КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» із адвокатським запитом з проханням повторно надати відповідь на адвокатський запит від 28 березня 2025 року (а. с. 7 – 8) та 18 квітня 2025 року отримав відповідь, у якій зазначено, що відповідь на адвокатський запит від 28 березня 2025 року відповідає вимогам чинного законодавства і законодавчими нормами не передбачений повторний розгляд запиту, відповідь на який вже надана (а. с. 9).
З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідачем були порушені вимоги ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в частині відмови у наданні запитуваних адвокатським запитом інформації і копій документів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у справі, спричинена поведінкою іншої особи.
Захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулась за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем (п. 6.2. постанови Об`єднаної палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 № 910/12787/17).
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Із змісту п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що право звертатися з адвокатськими запитами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб), є одним з професійних прав адвоката, яке той реалізує під час здійснення адвокатської діяльності для належного виконання договору про надання правової допомоги.
Тому, вказане професійне право адвокат реалізує лише для надання правової допомоги клієнту, а не у власних інтересах.
Адвокат, який звернувся з адвокатським запитом, не є суб`єктом права на інформацію у тому значенні, що він не має окремого від права свого клієнта права на запитувану інформацію.
У випадку ненадання адвокату запитаної інформації спір з приводу виконання обов`язку надати інформацію можливий між клієнтом адвоката (якщо клієнт має суб`єктивне право на запитану інформацію у матеріальних правовідносинах) і особою, яка мала надати інформацію. Така ситуація має місце, якщо запитана адвокатом інформація є об`єктом права клієнта або становить інтерес у приватних відносинах (наприклад право учасника товариства на інформацію про його діяльність - ст. 116 ЦК України) або у публічних відносинах (наприклад публічна інформація).
Якщо ж запитана інформація є об`єктом процесуальних відносин (наприклад запитана адвокатом з метою подання як доказу у судовому провадженні), її одержання із застосуванням санкціонованого державою примусу можливе, якщо суд її витребує, в тому числі за клопотанням адвоката, який також в цьому випадку діє як представник клієнта - учасника провадження.
В жодному з цих випадків у адвоката не виникає самостійного права на інформацію, яке б підлягало захисту у позовному провадженні.
Захисту підлягатимуть права клієнта на відповідну інформацію у приватноправових чи публічно-правових відносинах матеріального характеру, або ж суд сприятиме стороні у реалізації нею своїх прав на одержання доказів, тобто у процесуальних відносинах.
Адвокатський запит може стосуватись інформації, яка має доказове значення в певному провадженні (або провадження на час звернення із запитом може не існувати, якщо адвокат збирає докази для його ініціювання), однак на яку клієнт адвоката не має окремого суб`єктивного права у матеріальних відносинах. Ненадання такої інформації адвокату може бути безпідставним, що може мати наслідком, зокрема, застосування судом примусу для витребування доказів у відповідному провадженні та окремо притягнення винної особи до відповідальності за таке порушення професійних прав адвоката, однак окремого позовного провадження за позовом адвоката про зобов`язання надати таку інформацію бути не може. Натомість така інформація може бути витребувана судом у тому провадженні, у якому вона може мати доказове значення.
Звернення адвоката або адвокатського об`єднання з самостійним позовом про зобов`язання надати інформацію у відповідь на адвокатський запит може стосуватись принаймні двох видів інформації (стосовно одного з них складаються матеріальні відносини між клієнтом адвоката і відповідачем, а стосовно другого - процесуальні відносини між судом і стороною у справі), а також з огляду на те, що адвокат у жодному з цих випадків не може мати суб`єктивного права на запитувану інформацію, слід визнати, що немає як окремої категорії спорів між адвокатом (адвокатським об`єднанням) та особою, якій було адресовано адвокатський запит про зобов`язання надати запитану інформацію.
Відносини з приводу зобов`язання надати інформацію за адвокатським запитом складаються не між адвокатом та особою, у якої запитано інформацію, а між клієнтом адвоката та цією особою (за умови що клієнт має суб`єктивне право на запитану інформацію у матеріальних відносинах), або між судом і особою, у якої витребовується інформація (зокрема у процесуальних відносинах з одержання доказів).
Відповідно до частини 3 статті 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом. До прикладу212-3 КУпАП, тобто законодавець передбачив і механізм, і процедуру відповідальності за ненадання відповіді на адвокатський запит.
Слід зазначити, що на правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 727/358/16-а, на яку посилається позивач, не є релевантною до цієї справи, оскільки Верховним Судом була розглянута справа, яка стосувалася ненадання особі доступу до відкритої публічної інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: копії декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік, колишнього депутата Чернівецької міської ради 4 скликання ОСОБА_4.
За вказаних обставин апеляційний суд виснує, що звертаючись до відповідача з адвокатським запитом про надання інформації та витребування документів, які, як він вказував, необхідні для поділу майна подружжя, позивач діяв в інтересах своєї клієнтки ОСОБА_2 . У разі ненадання запитуваної інформації та копій документів, захисту підлягає право саме клієнта, інтереси якого адвокат представляє, а право адвоката у такому випадку не порушене, а відтак не підлягає захисту.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини( частина 4 статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильним є і висновок про відмову у позові, однак підставою для відмови суд зазначив те, що дії відповідача були правомірними (тобто через недоведеність позовних вимог), тоді, як уже зазначено вище, підставою для відмови цього позову ОСОБА_1 є те, що в даному випадку його право не є порушеним. Відтак оскаржуване судове рішення підлягає зміні: з викладом мотивувальної його частини в редакції цієї постанови.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2026 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 лютого 2026 року.

Головуюча         Т. М. Шемета

Судді:         О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк