ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м. Львів, вул. Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2026 р. Справа №907/1331/25

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого судді Міліціанова Р.В., суддів Зварич О.В., Ржепецького В.О., розглянувши без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Керівника Хустської окружної прокуратури на Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 15.01.2026 (Суддя Ремецькі О.Ф.) про повернення позовної заяви (дата складення повної ухвали – 15.01.2026) у справі 
за позовом Керівника Хустської окружної прокуратури, м. Хуст в інтересах держави в особі Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, с. Пилипець
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ФОКСЛЕНД”, м. Київ,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ); ОСОБА_2 (адреса: с. Заруддя, Іванківський р-н, Київська обл, 07244; АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ); ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ); ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_4 ).
про витребування земельних ділянок

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 (головуючий суддя Міліціанов Р.В., судді Зварич О.В., Ржепецький В.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Хустської окружної прокуратури на Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 15.01.2026, постановлено здійснювати розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
11.02.2026 до канцелярії суду надійшли матеріали справи № 907/1331/25.
Ухвалу суду від 02.02.2026 надіслано прокурору та Пилипецькій сільській раді через систему Електронний суд, доставлено до що підтверджується довідками про доставку електронного листа через систему ЄСІТС.
Суд зазначає, що інших учасників процесу (відповідача та третіх осіб) повідомлено про відкриття провадження шляхом надсилання поштових конвертів з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідачу та третім особам ухвалу суду від 02.02.2026 надіслано засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, зокрема відповідачу двічі за адресою місцезнаходження юридичної особи, визначеної Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01014, місто Київ, вул. Звіринецька, будинок 63).
Додатково судом направлялась ухвала про відкриття апеляційного провадження за визначеною Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою засновника юридичної особи. 
Ухвали суду повернуто відділенням поштового у зв`язку з відсутністю юридичної особи за адресою місцезнаходження та не отримання поштової кореспонденції, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими конвентами та відомостями відстеження надсилання поштових відправлень веб-порталу АТ "Укрпошта". 
Направлена судом ухвала про відкриття апеляційного провадження третім особам не вручена одержувачам.
В силу п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перебіг строків судового розгляду починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).
Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"); організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (Рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).
До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (Рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).
Не отримання поштових відправлень, направлених за дійсною адресою місцезнаходження відповідача, перебувало у прямому зв`язку від власного волевиявлення відповідача, який не отримував поштову кореспонденцію (Постанова КГС ВС від 30 березня 2023 року у cправі №910/2654/22). 
Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання відзиву або заперечень на апеляційну скаргу, судом здійснені всі необхідні дії для забезпечення учасниками процесу можливостей реалізації процесуальних прав.
За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача та третіх осіб про розгляд апеляційної скарги, однак учасники справи не скористалися своїм правом на подачу процесуальних заяв по суті апеляційної скарги.
З огляду на відсутність відповідача за адресою місцезнаходження та не отримання поштової кореспонденції третіми особами, судом апеляційної інстанції розглянуто апеляційну скаргу у межах розумного строку. 
На підставі ч. 2 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи оскарження ухвали про повернення позовної заяви (п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України), розгляд апеляційної скарги здійснено без повідомлення учасників.

1. Короткий зміст позовних вимог.
25.11.2025 на розгляд Господарського суду Закарпатської області надійшла позовна заява Керівника Хустської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ФОКСЛЕНД”, в якій прокурор просить: витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОКСЛЕНД» (код ЄДРПОУ - 44307042) на користь Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області (код ЄДРПОУ - 04350843) земельні ділянки:
- з кадастровим номером 2122484400:09:001:0056 площею 0,5814 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;
- з кадастровим номером 2122484400:09:001:0057 площею 1,8865 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; 
- з кадастровим номером 2122484400:09:001:0058 площею 0,3344 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;
- з кадастровим номером 2122484400:09:001:0060 площею 1,9507 га з цільовим призначенням для в ведення особистого селянського господарства.
Позовні вимоги обґрунтовані такими обставинами. Треті особи у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 набули та зареєстрували право приватної власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4,753 га. Розташовані на території Пилипецької територіальної громади на підставі рішення 13 сесії 23 скликання від 14.04.2000 Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району (Хустського на даний час) Закарпатської області. В ході досудового розслідування прокурором встановлено, що рішення 13 сесії 23 скликання від 14.04.2000 Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району фактично не приймалося, оскільки сесія ради насправді не відбулася.
Крім того, при укладенні договорів купівлі-продажу всіх чотирьох земельних ділянок діяв один представник від продавців, довіреності на представництво були посвідчені в одного нотаріуса, усі договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені в один день – 14.02.2023. Всі чотири земельні ділянки купило ТОВ «Фоксленд». Під час досудового розслідування кримінального провадження відповідно до ухвали слідчого судді від 13.09.2023 накладено арешт у вигляді заборони на відчуження земельних ділянок.
Правовою підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду є положення ст. 387 ЦК України – витребування спірних земельних ділянок від недобросовісного володільця – ТОВ «Фоксленд».

2. Короткий зміст оскаржуваного процесуального рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 15.01.2026 у справі №907/1331/25 позовну заяву Керівника Хустської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОКСЛЕНД» про витребування земельних ділянок повернуто без розгляду.
Оскаржувана ухвала мотивована тим, що Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 позов прокурора залишено без руху. Встановлено прокурору десятиденний строк з дня вручення ухвали суду про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви. Встановлено прокурору спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про усунення недоліків із зазначенням підстав залучення третіх осіб, наданням експертно-грошової оцінки спірних земельних ділянок, чинної на дату подання позовної заяви, та доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна. Надати суду докази направлення іншим учасникам справи документів на усунення недоліків позовної заяви. Зобов`язано прокурора кошти в розмірі вартості спірного майна внести на депозитний рахунок суду за наступними реквізитами: одержувач коштів Господарський суд Закарпатської області код ЄДРПОУ 03499922 рахунок 868201720355209001000018459 банк Державна казначейська служба України МФО 820172.
22.12.2025 за вх.№ 02.3.1-02/11153/25 до суду першої інстанції надійшла заява прокурора на виконання вимог ухвали від 03.12.2025. 
Суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не виконано вимоги Ухвали Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 про залишення позовної заяви без руху.
09.04.2025 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" №4292-IX від 12.03.2025, яким, зокрема, внесено зміни до статей 164, 174, 238 Господарського процесуального кодексу України, а також до статей 388, 390, 391 Цивільного кодексу України, якими передбачено нові правові підходи до захисту прав добросовісного набувача, у тому числі обов`язкове внесення компенсації вартості майна на депозитний рахунок суду.
Так, статтю 164 Господарського процесуального кодексу України доповнено частиною шостою такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".
Водночас частину другу статті 174 Господарського процесуального кодексу України доповнено абзацом третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".
Відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Законом №4292-ІХ статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту: "Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Таким чином, внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.
Норми, які зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача. Компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.
Позовну заяву у справі №907/1331/25 подано 25.11.2025 р. тобто після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" №4292-IX від 12.03.2025, та внесення змін, зокрема, до статей 164, 174, 238 ГПК України, тому у прокурора виник обов`язок для виконання вимог ГПК України, зокрема ч. 6 ст. 164 ГПК України.
З аналізу вищевказаних норм Закону №4292-IX вбачається, що останні стосуються і підлягають застосуванню при розгляді позовів, предметом яких є витребування нерухомого майна від добросовісного набувача.
При цьому суд першої інстанції наголошує на тому, що питання добросовісного набуття прав на спірний об`єкт набувачем має бути оцінене судом першої інстанції під час судового розгляду справи по суті.
Відтак, якщо суд за результатом розгляду справи дійде висновку про добросовісність набувача, суд буде зобов`язаний застосувати чинний Закон №4292-IX у частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Водночас згідно з частиною тринадцятою статті 238 Господарського процесуального України у разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, суд першої інстанції також буде зобов`язаний застосувати чинний Закон №4292-IX, вирішивши питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача.
Отже, можна прослідкувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між необхідністю внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна (доповнена Законом №4292-IX частина шоста статті 164 Господарського процесуального кодексу України) та умов і порядку їх компенсації (доповнена Законом №4292-IX частина тринадцята статті 238 Господарського процесуального кодексу України) при ухваленні рішення судом першої інстанції.
Суд першої інстанції наголошує, що добросовісність набувача презюмується, тобто набувач буде вважатись добросовісним, доки не буде доведено протилежне.
Враховуючи, що за наслідками розгляду цієї справи можливе прийняття судом рішення про витребування спірного майна у набувача, який може бути визнаний судом добросовісними, суд обґрунтовано зобов`язав прокурора здійснити передбачені Законом № 4292-ІХ дії з метою забезпечення розгляду справи судом та дотримання балансу інтересів сторін, зокрема шляхом реалізації визначеного новою редакцією статті 390 ЦК України порядку.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурором не доведено відсутність підстав для покладення на нього обов`язку надання суду експертно-грошової оцінки вартості спірного нерухомого майна, здійснену в порядку, визначеному законом, чинну на дату подання позовної заяви, документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.
Таким чином, прокурором не усунуто недоліки позовної заяви у десятиденний строк з дня отримання ухвали від 03.12.2025, що стало підставою повернення без розгляду позовної заяви Керівника Хустської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОКСЛЕНД», м. Київ про витребування земельних ділянок.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Керівник Хустської окружної прокуратури звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати повністю та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована обставинами помилково не врахування судом першої інстанції того, що положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» в частині умов та порядку компенсації добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна не застосовується до спірних правовідносин, адже прокурор стверджує саме про недобросовісність відповідача.
Отже, при поданні позову до суду відсутні правові підстави для експертно-грошової оцінки спірних земельних ділянок та внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.
Прокурор при зверненні з апеляційною скаргою на ухвалу суду, зазначає, що правовою підставою для звернення з позовом до суду є ст.387 ЦК України – витребування спірних земельних ділянок від недобросовісного відповідача – ТОВ «Фоксленд». Положення ст.388 ЦК України не застосовуються, бо стосуються витребування спірного майна у добросовісного власника. Прокурор наголошує на недобросовісності відповідача, а тому відсутній обов`язок у прокурора вносити на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна.

4. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 
Відповідач не скористався наданим статтею 263 ГПК України процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Заяви про приєднання до апеляційної скарги не надходили (ст. 265 ГПК України).
Треті особи не скористалися правом на подачу пояснень щодо апеляційної скарги.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставин, встановлені судом апеляційної інстанції.
25.11.2025 на розгляд Господарського суду Закарпатської області надійшла позовна заява Керівника Хустської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ФОКСЛЕНД”, в якій просить: витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОКСЛЕНД» (код ЄДРПОУ - 44307042) на користь Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області (код ЄДРПОУ - 04350843) земельні ділянки:
- з кадастровим номером 2122484400:09:001:0056 площею 0,5814 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;
- з кадастровим номером 2122484400:09:001:0057 площею 1,8865 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; 
- з кадастровим номером 2122484400:09:001:0058 площею 0,3344 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;
- з кадастровим номером 2122484400:09:001:0060 площею 1,9507 га з цільовим призначенням для в ведення особистого селянського господарства.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 позов залишено позов без руху. 
22.12.2025 за вх. № 02.3.1-02/11153/25 до суду першої інстанції надійшла заява прокурора на виконання вимог ухвали від 03.12.2025. 
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 15.01.2026 у справі №907/1331/25 позовну заяву повернуто без розгляду.

7. Визначені судом апеляційної інстанції відповідно до встановлених обставин правовідносини; доводи та мотиви суду апеляційної інстанції, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Предметом спірних процесуальних правовідносин є перевірка судом апеляційної інстанції застосування судом першої інстанції положень ст. ст. 4, 164, 174, 177, 238 ГПК України.
Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, прокурор звернувся з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння земельних ділянок у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “ФОКСЛЕНД”, при цьому прокурором було вказано, що добросовісність набувача заперечується, в обґрунтування вказаного прокурор зазначає, що в даному випадку відповідач не міг законно набути право приватної власності на спірні земельні ділянки.
Прокурор стверджує про недобросовісність набуття права власності, посилаючись на укладення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок одним представником, проведення однотипних операції одного і того ж дня, з використання послуг одного приватного нотаріуса (т. 1 а.с. 6). 
Дії відповідача, на думку прокурора, свідчать про очевидну недобросовісність. 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що прокурор звернувся з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 387 ЦК України, оспорюючи добросовісність набувача, що зазначено у підставах позову та перед резолютивною частиною вимог (т. 1 а.с. 10, 13, 22).
Підстави позову не містять доводів щодо витребування земельних ділянок у добросовісного набувача.
За твердженням прокурора, відповідач набув такого права в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності стало можливим у результаті прийняття органом місцевого самоврядування незаконного рішення, отже, відповідач знав або, проявивши розумну обачність, міг знати про те, що перші набувачі земельних ділянок (треті особи у справі) набули право власності на ділянки в незаконний спосіб, оскільки встановлення даного факту не потребувало спеціальних юридичних знань чи дослідження значного обсягу документів, а могло бути з`ясовано, наприклад, з відомостей реєстру речових прав (т. 1 а.с. 11).
Відповідно до частин 1-3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
09.04.2025 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача".
Згідно з абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону внесено доповнення, зокрема до Господарського процесуального кодексу України:
- статтю 164 доповнено частиною 6 такого змісту: "6. У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви";
- частину 2 статті 174 доповнено абзацом 3 такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".
Отже, вимога до органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора, передбачена частиною 6 статті 164, частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, щодо надання документів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок господарського суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, яке є предметом спору, є гарантією забезпечення прав і інтересів добросовісного набувача нерухомого майна у разі задоволення судом позовних вимог органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна, яке є предметом спору .
Із системного аналізу вищевказаних норм Закону №4292-ІХ випливає, що внесення визначеної експертно-грошовою оцінкою земельної ділянки вартості на депозитний рахунок суду є умовою ухвалення рішення по суті саме у справах про витребування від добросовісного набувача і не встановлює універсальної процесуальної умови прийняття позовної заяви та відкриття провадження у будь-якому віндикаційному позові.
Запроваджене нормативно-правове регулювання спрямоване на запобігання необхідності окремого звернення до суду добросовісним набувачем з вимогою про стягнення вартості витребуваного майна, а також - захист добросовісного набувача у спосіб забезпечення реальної можливості отримання грошової компенсації одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна, тобто на стадії ухвалення судового рішення (ст. ст. 219-221 ГПК України).
Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права або формувати підстави позову на стадії відкриття провадження, це є виключним правом позивача.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 22.02.2024 у справі № 990/150/23), суд на підготовчій стадії перевіряє лише процесуальну належність звернення, а не підміняє волевиявлення позивача іншим способом захисту.
Засадничі принципи права мають імперативний характер, коли прямо закріплені в законі. Верховенство права (ст. 8 Конституції України) та принцип диспозитивності (ст. 14 ГПК України) зобов`язують суд розглядати справу лише за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі поданих доказів, сприяючи реалізації процесуальних прав сторін, але зберігаючи об`єктивність та неупередженість.
Велика Палата Верховного Суду підкреслила (Постанова від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)), що сам позивач визначає, які позовні вимоги заявляти; суд позбавлений можливості формулювати їх замість позивача чи відмовляти у розгляді лише з формальних міркувань, якщо заявлено потенційно ефективний спосіб захисту. Інакше це призводить до необґрунтованого затягування вирішення спору.
Водночас, на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію встановленим під час розгляду фактам і застосувати належні норми матеріального права, не змінюючи предмета позову та обраного способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).
Якщо суд дійде висновку, що до спірних відносин підлягають застосуванню інші норми, це питання вирішується при розгляді по суті, а не на стадії відкриття провадження.
Правові висновки Великої Палати Верховного Суду є послідовними стосовного того, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, тоді як перевірка належності відповідачів і обґрунтованості вимог - обов`язок суду під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження; на підготовчій стадії суд перевіряє формальну відповідність заяви закону, не нав`язуючи іншого способу захисту.
Відтак питання про застосування механізму ч. 5 ст. 390 ЦК України може постати лише у разі встановлення судом добросовісності відповідача під час розгляду справи по суті та на етапі ухвалення рішення, але не як передумова допуску позову до розгляду. 
Добросовісність чи недобросовісність особи - це правовий висновок, який робиться судом на підставі встановлених обставин справи, які можуть про це свідчити (Постанова Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/20528/21).
Колегія суддів зазначає, що в разі якщо суд встановить добросовісність набувача, та незаконне вибуття з володіння держави спірних земельних ділянок, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених юридичних фактів має право відмовити в задоволенні позову прокурора про витребування земельних ділянок, пред`явленого з неналежних та не доведених підстав недобросовісного набуття права власності.
Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що вимога ч. 6 ст. 164 ГПК України про обов`язок позивача додати до позову документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, застосовується виключно щодо позовних вимог про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України), і не підлягає застосуванню до вимог щодо витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, з огляду на встановлені обставини та конкретні підстави поданого прокурором позову.
Колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції стосовно оцінки добросовісності набувача спірних земельних ділянок на стадії вирішення питання про відкриття провадження у господарській справі.
Окремо колегія суддів зауважує на правовий висновок, викладений у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.11.2025 по справі № 127/8274/24, відповідно до якого:
- обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
- у випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються;
- питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.
Аналогічні висновки викладено у Постановах КЦС ВС від 19.11.2025 року по справі №523/14914/24 та від 01.12.2025 року по справі № 354/419/25.
Подібні висновки під час оцінки предмету позову прокурора, у якому зазначено про відповідача, як недобросовісного набувача, викладено у Постанові КГС ВС від 11.11.2025 року у cправі №918/265/25.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи апелянта стосовно помилкового застосування судом першої інстанції вимог ч. 6 ст. 164 та ч. 4 ст. 174 ГПК України.
Суд також вважає помилковими доводи суду першої інстанції щодо застосування на стадії відкриття провадження у справі практики ЄСПЛ та положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які регулюють питання захисту права власності та є нормами матеріального права.
Оскільки, до вирішення питання щодо відкриття провадження у справі або повернення позовної заяви підлягають застосуванню рішення ЄСПЛ та положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які утверджують першочергове дотримання процесуальних гарантій доступу до суду.
Гарантії доступу до суду у рівній мірі поширюються на позови прокурора, оскільки конституційні положення ст. 129 Основного Закону не містять обмежень та передбачають рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви з посиланням на положення ч. 6 ст. 164 та ч. 4 ст. 174 ГПК України.
За таких обставин Ухвала Господарського суду Закарпатської області від 15.01.2026 у справі № 907/1331/25 постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.
Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Таким чином, справа підлягає передачі на розгляд суду першої інстанції.

9. Судові витрати.
За розгляд апеляційної скарги прокурором сплачено 3 328,00 грн судового збору.
Підпунктом в) п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на передачу судом апеляційної інстанції справи на розгляд до суду першої інстанції, питання щодо розподілу судового збору, сплаченого прокурором за подання апеляційної скарги, має бути вирішено судом першої інстанції під час розподілу судових витрат за наслідком розгляду справи по суті, з урахуванням вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 129, 173, 174, 269, 270, 271, 275, 276, 280, 282, 284-285(1) ГПК України, суд

У Х В А Л И В:
1. Апеляційну скаргу Керівника Хустської окружної прокуратури від 22.01.2026 - задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 15.01.2026 у справі №907/1331/25 про повернення позовної заяви - скасувати.
3. Справу №907/1331/25 передати на розгляд Господарського суду Закарпатської області.
4. Копію повного тексту судового рішення (постанови) не пізніше двох днів від дати складення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, за їх відсутності – засобами поштового зв`язку.
5. Матеріали справи у п`ятнадцятиденний строк повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення - 13.03.2026.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення (постанови).
Повний текст постанови складено 13.03.2026.

Головуючий суддя Міліціанов Р.В.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Ржепецький В.О.