ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 квітня 2026 року справа №200/7833/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року (головуючий суддя І інстанції Троянова О.В.), складеного в повному обсязі 21 листопада 2025 року у справі № 200/7833/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:
визнання протиправним та скасування рішення від 28.07.2025 року № 056230001779 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії від 21.07.2025 року; 
зобов`язання зарахувати до пільгового підземного стажу роботи по Списку № 1 з зайнятістю повний робочий день в шахті та з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року №202, ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи: ДП АТ «Шахта Південнодонбаська №3» (зараз – ДП «Шахта ім. М.С.Сургая») 01.06.2000 – 10.07.2000 – учень гірника підземного з повним робочим днем в шахті для проходження виробничої практики на дільницю № 6 (0 років 1 місяці 10 днів), 10.07.2000 – 08.01.2004 - переведений постійно гірником підземним 3 розряда з повним робочим днем в шахті (3 років 5 місяці 28 днів), 08.01.2004 - 03.12.2008 – переведено гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті (4роки 10 місяців 25 днів), 03.12.2008 – 27.03.2018 – переведено майстром гірничим підземним з повним робочим днем в шахті (9 років 03 місяців 24 день), 27.03.2018 – 11.04.2018 – переведено помічником начальника дільниці з повним робочим днем в шахті (0 років 0 місяців 14 днів), 11.04.2018 – 16.11.2020 – переведено майстром гірничим підземним з повним робочим днем в шахті (2 років 07 місяців 05 день); зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви про призначення пенсії від 21.07.2025 року з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику на якого поширюється дія ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» що зайнятий повний робочий день під землею.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 28.07.2025 року №056230001779 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 21.07.2025 року пенсію ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до зарахувавши до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням постанови КМУ від 31.03.1994 р. №202, періоди роботи з 01.06.2000 по 09.07.2000, з 10.07.2000 по 07.01.2004, з 08.01.2004 по 02.12.2008, з 03.12.2008 по 26.03.2018, з 27.03.2018 по 15.04.2018, та з 16.04.2018 по 16.11.2020.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаюсь на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив суд скасувати судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог
В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем вказано, що до пільгового стажу роботи за списком №1 не зараховано періоди: робота за довідкою № 81 від 15.08.2023, оскільки «Шахта ім. М.С. Сургая» в якій працював заявник, знаходиться в м. Вугледар, Донецької області, яке згідно наказу від 22.12.2022 №309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України відноситься до території, тимчасово окупованої російською федерацією.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/7833/25, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вугледарським МВ УМВС України в Донецькій області 18 грудня 2003 року, РНОКПП НОМЕР_2 ), є особою, що претендує на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
21.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
28.07.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення №056230001779 про відмову в призначенні пенсії.
Рішення обґрунтоване тим, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Пільговий стаж роботи становить 14 років 11 місяців 13 днів, в тому числі професії по постанові 202 – 04 роки 07 місяців 27 днів. Загальний страховий стаж з урахуванням додаткових років (за Списком №1) становить 39 років 00 місяців 01 день. До пільгового стажу робота за Списком №1 згідно довідки №81 від 15.08.2023 зараховано за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки «Шахта ім. М.С. Сургая», в якій працював позивач, знаходиться в м. Вугледар Донецької області, яке згідно наказу від 22.12.2022 №309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України відноситься до території, тимчасово окупованої російською федерацією; з 01.01.2011 по 31.05.2020 не зараховано, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка ОК-5) відсутня інформація про атестацію робочих місць. Вирішено відмовити в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому порядку.
Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.06.2000 по 10.07.2000, з 11.07.2000 по 31.12.2000, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2011 по 30.06.2016, з 01.07.2016 по 31.05.2020 зараховано виключно до страхового стажу, періоди з 01.01.2001 по 31.10.2001, з 01.01.2002 по 31.12.2010 та з 01.06.2020 по 16.11.2020 зараховано тільки до пільгового стажу за Списком 1. Періоди з 20.11.2020 по 15.03.2021, з 18.03.2021 по 18.07.2025 року зараховано до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погодившись із рішенням Пенсійного органу та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Частиною 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пільгових умовах пенсія за віком призначається, працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років
Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Комплексний аналіз зазначених норми дає підстави для висновку, що право на передбачену частиною третьою статті 114 Закону № 1058-IV пенсію незалежно від віку мають робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах в шахтах, та за наявності передбаченого стажу такої роботи - 25 років або працівники провідних професій за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. 
Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутня інформація, що визначає право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, зміст наведених норм права свідчить, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, та за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
На підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 від 06.06.2000 року встановлено, що ОСОБА_1 працював ДВАТ Шахта «Південнодонбаська» №3 (згодом ВП «Шахта ім. М.С. Сургая» у період з 01.06.2000 по 16.11.2020 року, а саме:
- на підставі наказу №823к від 30.05.2000 року прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем у шахті для проходження виробничої практики;
- на підставі наказу №1115к від 10.07.2000 року переведено постійно гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем у шахті;
- на підставі наказу №2к від 04.01.2004 року переведено гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті;
- на підставі наказу №1471 від 03.12.2008 року переведено майстром гірничих підземним з повним робочим днем у шахті;
- на підставі наказу №237к від 27.03.2018 року переведено помічником начальника дільниці підземним з повним робочим днем у шахті;
- на підставі наказу №294к від 16.04.2018 року переведено майстром гірничим підземним з повним робочим днем у шахті;
- на підставі наказу №813к від 16.11.2020 року звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.
Крім того, в матеріалах справи міститься довідка №81 від 15.08.2023 року, видана ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», відповідно до якої у періоди з 01.06.2000 по 09.07.2000 року, з 10.07.2000 по 07.01.2004 року, з 08.01.2004 по 02.12.2008 року, з 03.12.2008 по 26.03.2018 року, з 27.03.2018 по 15.04.2018 року, з 16.04.2018 по 16.11.2020 року позивач виконував роботи зі шкідливими умовами праці з повним підземним робочим днем у шахті, передбачені Списком 1. Додаткові відомості: простоїв не було, відпустками без збереження заробітної плати не користувався, прогулів не було, у страйках участі не брав. Додатково зазначено відомості про атестацію робочих місць з 1996 по 2021 року.
Відтак, судами встановлено, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Вищенаведене також підтверджується відомостями наявної в матеріалах справи довідки ПФУ Форми ОК-5, відповідно до яких позивач у вказані періоди, починаючи з березня 2001 року, виконував роботи, які обліковуються за кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013А1.
Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі – Порядок № 454), під кодом:
- ЗПЗ013А1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.
Враховуючи зазначене, відповідач протиправно не зарахував періоди з 01.06.2000 по 10.07.2000, з 11.07.2000 по 31.12.2000, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2011 по 30.06.2016, з 01.07.2016 по 31.05.2020 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням постанови КМУ від 31.03.1994 р. №202.
Стосовно не зарахування до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням постанови КМУ від 31.03.1994 р. №202 періодів роботи з 01.01.2001 по 31.10.2001, з 01.01.2002 по 31.12.2010 та з 01.06.2020 по 16.11.2020, суд зазначає таке.
Судом встановлено вище на підставі відомостей трудової книжки позивача а також пільгових довідок, наданих разом із заявою про призначення пенсії, що позивач працював на посадах, передбачених Списком 1, з повним робочим днем під землею у зазначені періоди.
Також судом встановлено, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Вищенаведене також підтверджується відомостями наявної в матеріалах справи довідки ПФУ Форми ОК-5, відповідно до яких позивач у вказані періоди виконував роботи, які обліковуються за кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013А1.
Водночас, відповідач зазначені періоди зарахував позивачу виключно до пільгового стажу за Списком 1, проте не зарахував до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням постанови КМУ від 31.03.1994 р. №202.
Отже, зарахуванню до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням постанови КМУ від 31.03.1994 р. №202, підлягають періоди роботи відповідно до записів трудової книжки та довідки №81 від 15.08.2023 року з 01.06.2000 по 09.07.2000, з 10.07.2000 по 07.01.2004, з 08.01.2004 по 02.12.2008, з 03.12.2008 по 26.03.2018, з 27.03.2018 по 15.04.2018, та з 16.04.2018 по 16.11.2020.
Стосовно доводів відповідача, що уточнюючі довідки видані підприємствами, що знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тобто не створюють правових наслідків, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі – Закон №1207), тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; іншу сухопутну територію України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону №1207 на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
На підставі частини першої статті 17 Закону №1207 у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Як визначеною статтею 18 Закону №1207 громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 9 Закону №1207 державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з цим, у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі – ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави – члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи викладене, до спірних правовідносин можливо застосувати загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.
Неможливість проведення перевірки таких документів (довідок) та первинних документів, на підставі яких вони видані, не може бути підставою для порушення пенсійних прав осіб.
Отже, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.
Так, Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до якого м. Вугледар, на території якого було розташоване ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», перебуває у тимчасовій окупації з 01.10.2024 року.
Отже, позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України.
Всі первинні документи, які сформовані до настання тимчасової окупації, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особи права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий відповідний стаж роботи.
При цьому, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №81 датована 15.08.2023 року, коли місто Вугледар Донецької області знаходилось на підконтрольній українській владі території.
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно не враховано усі докази щодо наявності у позивача пільгового стажу, а отже й протиправно не зараховано спірні періоди роботи позивача до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням постанови КМУ від 31.03.1994 р. №202.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, скасування рішення управління про відмови у призначені пенсії із зобов`язанням призначити з 21.07.2025 року пенсію ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до зарахувавши до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням постанови КМУ від 31.03.1994 р. №202, періоди роботи з 01.06.2000 по 09.07.2000, з 10.07.2000 по 07.01.2004, з 08.01.2004 по 02.12.2008, з 03.12.2008 по 26.03.2018, з 27.03.2018 по 15.04.2018, та з 16.04.2018 по 16.11.2020.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 200/7833/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
І.В. Геращенко
І.В. Сіваченко