ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/663/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) , в якому просить:
1. Визнати протиправними дії посадових осіб НОМЕР_5 прикордонного загону ДПСУ щодо копіювання, зберігання та використання моїх паспортних документів без належної правової підстави.
2. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_5 прикордонного загону ДПСУ щодо неповного розгляду моєї скарги від 05.11.2025року та ненадання повної інформації про обробку моїх персональних даних.
3. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо формального розгляду моєї скарги від 10.01.2026року без встановлення всіх істотних обставин.
4. Зобов`язати Відповідачів надати мені повну та вичерпну інформацію щодо обробки моїх персональних даних та поводження з моїми документами, а саме повідомити:
4.1. Кому саме та з якою метою передавалися мої вилучені документи, із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, посади та підрозділу кожної особи, яка мала до них доступ.
4.2. Хто є особою, зображеною на фотознімку в цивільному одязі, якій передавалися мої документи, з якою метою такі документи їй передавалися, на підставі якого нормативно-правового акта ця особа здійснювала фотографування моїх документів, куди саме передавалися створені зображення та де вони зберігаються.
4.3. Хто є іншими особами, зображеними на фотознімку у формі працівників Державної прикордонної служби України, з якою метою їм передавалися мої документи та на підставі яких нормативно-правових актів. Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.02.2026 5
4.4. Яка посадова особа приймала у мене документи під час оформлення мого в`їзду в Україну, з якою метою ця особа здійснювала фотографування моїх документів за допомогою службового планшетного пристрою, куди саме передавалися відповідні зображення, з якою метою та на підставі яких нормативно-правових актів.
4.5. З якою метою викликався наряд поліції у складі трьох осіб, на якій правовій підставі їм передавалися мої документи, чому одна з цих осіб здійснювала фотографування мого паспорта на особистий мобільний телефон, куди саме передавалися створені зображення, з якою метою та на підставі яких нормативно-правових актів.
4.6. Надати інформацію про те, яким чином фотографії моїх паспортних документів з`явилися у розпорядженні працівників Державної прикордонної служби України в іншому пункті пропуску під час мого подальшого перетину державного кордону, зокрема повідомити, ким, коли та з якого технічного пристрою вони були створені, у які інформаційні системи або на які електронні носії передані, хто мав до них доступ та на якій правовій підставі здійснювалося їх зберігання і використання.
4.7. Якими нормативно-правовими актами передбачено право посадових осіб Державної прикордонної служби України передавати вилучені документи стороннім особам та дозволяти їх фотографування із використанням особистих мобільних пристроїв, а також порядок подальшого зберігання та обробки таких зображень.
5. Зобов`язати Відповідачів надати відеозапис з нагрудної камери капітана ОСОБА_2 , якою здійснювалася фіксація подій під час мого затримання та вилучення документів 29.10.2025 року у пункті пропуску «Ужгород». У разі якщо зазначений відеозапис було знищено, — зобов`язати надати належні та допустимі докази, зокрема офіційні нормативні або внутрішні розпорядчі документи, які підтверджують строк зберігання відеозаписів з нагрудних камер тривалістю 15 діб, а також повідомити, з яких причин та ким саме не було вжито заходів щодо збереження такого відеозапису з урахуванням надходження моєї скарги від 05.11.2025 року.
6. Стягнути з відповідачів на мою користь судові витрати по справі.
В обгрунтування позовних вимог вказує, що 29 жовтня 2025 року у міжнародному пункті пропуску «Ужгород» Державної прикордонної служби України посадовими особами НОМЕР_5 прикордонного загону мене було фактично утримано приблизно з 10:00 до 16:00 без належного та своєчасного процесуального оформлення. Під час мого утримання у мене були вилучені: паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_6 ;паспорт громадянина Словацької Республіки. Згоди на фотографування, копіювання, зберігання, поширення чи подальше використання моїх паспортних даних позивач не надавав, та не був повідомлений про мету, правову підставу, строк зберігання та коло осіб, які мали доступ до таких даних. Після подій 29.10.2025 року, під час подальшого перетину державного кордону України в іншому пункті пропуску «Малі Селменці», позивачу було продемонстровано на службовому планшеті працівника ДПСУ фотографії моїх паспортних документів. Що на думку позивача підтверджує, що фотографії моїх документів були створені раніше, передавалися іншим особам та на момент подальшого перетину державного кордону зберігалися і використовувалися без моєї згоди.
05.11.2025 року позивач звернувся зі скаргою до органів ДПСУ щодо незаконного поводження з моїми документами. У подальшому зі скаргою до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, розгляд звернень мав формальний характер, а істотні обставини справи залишилися неперевіреними. У відповіді НОМЕР_5 прикордонного загону зазначено, що відеозаписи з нагрудних камер не можуть бути надані у зв`язку з їх нібито знищенням після спливу 15 діб але скарга була подана 05.11.2025 року, тобто на 7-й день після події. Незабезпечення збереження таких матеріалів є окремим проявом протиправної бездіяльності. У подальшому зазначену відповідь НОМЕР_5 прикордонного загону було оскаржено позивачем до вищестоящого органу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак розгляд скарги B порядку підлеглості обмежився формальною відпискою без проведення будь-яких додаткових перевірочних заходів, без витребування та оцінки наданих мною фотоматеріалів, а також без надання відповідей по суті викладених у скарзі фактів.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
03 лютого 2026 року представником відповідача подано відповідь на відзив, де він просить відмовити у задоволенні позовних вимог та обгрунтовує це наступним. На адресу НОМЕР_5 прикордонного загону надійшла скарга від ОСОБА_1 , яка була зареєстрована за №Ч-1552, та на яку було надано відповідь у повному обсязі від 08 грудня 2025 року за №02.1/1/Ч-1552/959. Твердження позивача про неповноту розгляду скарги є суб`єктивною оцінкою змісту наданої відповіді та не свідчить про протиправну діяльність/бездіяльність відповідача. При цьому, чинне законодавство зобов`язує органи державної влади за результатами розгляду звернення надавати скаржнику вмотивовану, об`єктивну відповідь, однак обов`язку визнавати доводи заявника обґрунтованими або приймати рішення виключно в його інтересах не встановлено. Отже, позивач фактично оскаржує не бездіяльність органу державної влади, а зміст наданої йому відповіді, що не може бути підставою для зобов`язання відповідача повторно розглядати його звернення за відсутності нових обставин чи порушень процедури розгляду. Тому відповідач вважає, що дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 є таким, що відповідають нормам чинного законодавства, та які вчиненні у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням вимог безпеки, надаючи інформацію в обсязі, який не порушує законодавство та не створює загроз охоронюваним законом інтересам держави.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач 05 листопада 2025 року подав скаргу щодо порушень законодавтства під час затримання та вилучення документів у пункті пропуску "Ужгород" 29.10.2025 року. 
Листом від 08 грудня 2025 року відповідачем 2 розглянуто скаргу від 05.11.2025 року та за проведеної службової перевірки надано відповідь позивачу. У листі вказано, що тимчасово вилучений паспортний документ громадянина України перебував у провадженні посадових осіб та зберігався в окремому сейфі, після з`ясування обставин вчиненого правопорушення, тимчасово вилучені речі було повернуто. Щодо надання контактних даних осіб вищезазначених посадових осіб повідомлено, що запитувана інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом та пов`язана з обробкою персональних даних, доступ до яких врегульовано Конституцією України, законами України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних» та передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Також інформуємо, що в ході службової перевірки, встановлено факти порушення вимог чинного законодавства під час складання протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, у т.ч. в частині зазначення недостовірної інформації про місце зберігання вилучених речей. До посадових осіб, які допустили порушення застосовано заходи дисциплінарного впливу, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних сил України.
Не погодившись із відповіддю відповідача, позивач подав скаргу від 10 січня 2026 року на дії посадових осіб відповідачата на належний розгляд звернення від 05.11.2025 року.
Відповідачем 1 надано відповідь на звернення, де вказує, що звернення позивача було розглянуто відповідачем 2 в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Також, повідомили про те, що за допущені прорахунки під час реалізації наданих повноважень, до посадових осіб застосовано заходи дисциплінарного впливу(а.с. 7-8).
Не погоджуючись із відповіддю відповідачів, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку, суд керується наступним.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96 (далі - Закон № 393/96).
Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом статті 3 Закону № 393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Статтею 4 Закону № 393/96 передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Згідно із положеннями статті 5 Закону № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Згідно з ст. 16 Закону № 393/96 скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону № 393/96 до скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.
Відповідно до ст. 17 Закону № 393/96 скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються.
Відповідно до ст. 20 Закону № 393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Відповідно до ст. 21 Закону № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи розглядають звернення громадян, не стягуючи плати.
Позивач стверджує, що надана відповідь відповідачів було розглянута формально та без істотні обставини справи залишилися неперевіреними.
З огляду на подану скаргу до відповідача 2, суд вказує, що позивач просив надати інформацію щодо його персональної інформації, щодо незаконного утримання, щодо протоколу затримання та щодо неправдивих відомостей у протоколі огляду. Додатково надати відеозаписи з нагрудних камер та провести службову перевірку за наведенеими фактами.
Як встановлено судом, листом від 08 грудня 2025 року відповідачем 2 розглянуто скаргу від 05.11.2025 року та за проведеної службової перевірки надано відповідь позивачу. У даній відповіді вказано, що надання контактних даних осіб вищезазначених посадових осіб повідомлено, що запитувана інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом та пов`язана з обробкою персональних даних, доступ до яких врегульовано Конституцією України, законами України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних» та передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Щодо застосування будь-яких засобів примусу, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян щодо Вашої дружини, службовою перевіркою не підтверджено. Щодо протоколу затримання, то в ході службової перевірки, встановлено факти порушення вимог чинного законодавства під час складання протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, у Т.Ч. В частині зазначення недостовірної інформації про місце зберігання вилучених речей, до посадових осіб, які допустили порушення застосовано заходи дисциплінарного впливу. Тимчасово вилучений паспортний документ громадянина України перебував у провадженні посадових осіб та зберігався в окремому сейфі, після з`ясування обставин вчиненого правопорушення, тимчасово вилучені речі було повернуто. 
Також, відповідачем 2 повідомлено, що надання відеозаписів з нагрудних відео реєстраторів військовослужбовців відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А), які здійснювали затримання та вилучення документів 29.10.2025 щодо позивача не є можливим, у зв`язку з технічними можливостями відео серверу, а саме середній термін зберігання файлів становить 15 діб.
Позивач оскаржує протиправну бездіяльність відповідача 2 щодо неповного розгляду заяви від 05.11.2025 року, то суд вказує, що згідно з матеріалами справи, відповідачем надано повну та грунтовну відповідь, а не погодження позивача з наданою відповіддю не підтверджує формальність розгляду скарги, тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відповити.
Також позивач у скарзі від 10 січня 2026 року просить: 1. Провести повторну перевірку в порядку підлеглості із повною правовою оцінкою дій посадових осіб НОМЕР_5 прикордонного загону. 2. Встановити та повідомити коло осіб, які мали доступ до моїх документів. 3. Повідомити, хто здійснював фотографування моїх документів, куди та яким способом передавалися зображення. 4. Повідомити, де та у кого зберігаються копії чи фотографії моїх документів. 5. Надати правову оцінку фактам ненадання та знищення відеозаписів. 6. Повідомити, які саме порушення норм законодавства та службової дисципліни були встановлені за результатами службової перевірки, проведеної НОМЕР_5 прикордонним загоном ДПСУ, із зазначенням конкретних дій (бездіяльності), що були визнані порушеннями, а також повідомити, які саме дисциплінарні стягнення були застосовані, до яких конкретно посадових осіб.
Листом (а.с. 7-8) відповідача 1 повідомлено, що з метою перевірки інформації отримано матеріали та пояснення військовослужбовців відповідача 2 та звернення позивача було розглянуто відповідачем 2 в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Також, повідомили про те, що за допущені прорахунки під час реалізації наданих повноважень, до посадових осіб застосовано заходи дисциплінарного впливу. 
Позивач просить визнати протиправними дії відповідача 1 щодо формального розгляду його скарги без встановлення всіх істотних обставин, однак враховуючи наведене, суд не вбачає наявності протиправності у діях відповідача 1, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги у цій частині позову.
Позивач стверджує, що відповідачем не встановлено коло осіб, які фактично мали доступ до його документів; не надано відповіді, хто саме здійснював їх фотографування; не надано інформації, де і в яких системах зберігаються копії чи фотографії; відмовлено у наданні такої інформації під формальним приводом «захисту персональних даних».
Однак, згідно з відповіддю відповідача 2 на скаргу, встановлено, що надання контактних даних осіб вищезазначених посадових осіб НОМЕР_5 прикордонного загону, інформуємо, що запитувана інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом та пов`язана з обробкою (використанням та поширенням) персональних даних, доступ до яких врегульовано Конституцією України, законами України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних» та передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних.
Суд приймає, доводи відповідача, тому позовна вимога про зобов`язання відповідачів надати повну та вичерпну інформацію щодо обробки моїх персональних даних та поводження з моїми документами, судом відмовляється.
Суд вказує, що позивачем у прохальній частині вказано позовні вимоги, які не були вказані у скарзі, а тому у задоволенні таких слід відмовити, оскільки вони не стосуються оскаржуваних скарг та не є предметом спору.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку. Інші доводи висновків суду не спростовують.
Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідачем наведено достатніх доводів та допустимих доказів, а також з огляду на матеріали справи, суд не вбачає протиправності дій та бездіяльності з боку відповідача, оскільки ними надано повні та грунтовні відповіді. 
Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах передбачено, про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог,, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Щодо судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий не підлягає стягненню.
Керуючись статтями 9, 72-77, 133, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Ю.Ю.Дору