СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/661/26
пр. № 2/759/6047/26

30 березня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 52 710 грн 50 коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн 00 коп.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 12.03.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства було укладено кредитний договір № 27595-03/2025.
20.10.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1546-10/2021.
10.04.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 8691746.
За умовами укладених договорів зазначені товариства зобов`язалися надати ОСОБА_1 кредит у погодженому розмірі, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за використання кредитних коштів та виконати інші обов`язки, передбачені договорами.
Кредитодавці свої зобов`язання за кредитними договорами виконали у повному обсязі, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредитних коштів. У свою чергу, ОСОБА_1 свої обов`язки з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами належним чином не виконав, внаслідок чого за вказаними договорами утворилась заборгованість у загальному розмірі 52 710 грн 50 коп.
За результатами укладення договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025, № 21092022 від 21.09.2022, № 27/03/25 від 27.03.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вищезазначеними кредитними договорами.
З моменту отримання права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних нарахувань за договором, а ОСОБА_1 не здійснював перерахування грошових коштів ані на користь первісного кредитора, ані на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».
З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Ухвала про відкриття провадження у справі від 14 січня 2026 року разом із копією позовної заяви та додатками до неї направлялась відповідачу ОСОБА_1 на його зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - АДРЕСА_1 .
Згідно з наявними у матеріалах справи доказами, відповідне поштове відправлення було повернуто до суду без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).
Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи.
Водночас, ухвала суду від 14.01.2026 була доставлена в електронний кабінет ОСОБА_1 16.01.2026, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку електронного документу, сформованою засобами автоматизованої системи документообігу суду.
Суд звертає увагу на те, що маючи зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», ОСОБА_1 мав доступ до матеріалів електронної справи.
Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові КЦС ВС від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Щодо кредитного договору № 27595-03/2025 від 12.03.2025.
Судом встановлено, що 12.03.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи було укладено договір про надання фінансового кредиту № 27595-03/2025.
Укладенню договору передували авторизація ОСОБА_1 в інформаційно-комунікаційній системі товариства, ідентифікація та верифікація особи ОСОБА_1 товариством, надання ОСОБА_1 своїх персональних даних для укладення договору, узгодження умов договору та його підписання. Договір підписаний ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису «Y119».
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 27595-03/2025 від 12.03.2025 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.
У п. 1.1-1.6 кредитного договору № 27595-03/2025 від 12.03.2025 сторонами було погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту - 5 000 грн 00 коп.; мета надання кредиту - споживчі потреби; строк кредитування - 120 днів з 12.03.2025 по 09.07.2025; одноразова комісія за видачу кредиту у розмірі 500 грн 00 коп.; фіксована процентна ставка у розмірі 0,90% від фактичного залишку заборгованості за кожен день користування кредитом; спосіб надання кредитних коштів - шляхом безготівкового переказу на картковий рахунок № НОМЕР_1 .
Додатками до кредитного договору є графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту, що також підписані ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису та містять вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 , зокрема, про загальну вартість кредиту, витрати за ним, розмір та порядок обчислення щомісячного платежу тощо.
Таким чином, судом встановлено, що 12.03.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах.
Зі змісту листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 3426_251015151954 від 15.10.2025 вбачається, що 12.03.2025 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» здійснено переказ грошових коштів у сумі 5 000 грн 00 коп. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який був вказаний ОСОБА_1 в кредитному договорі як спосіб отримання кредитних коштів.
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» своє зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредитних коштів.
ОСОБА_1 , будучи обізнаним про зміст позовних вимог та наявність судового провадження, вищезазначені обставини не заперечив.
Зі змісту розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», вбачається, що ОСОБА_1 перерахував на користь товариства грошові кошти у сумі 4 550 грн 00 коп., які згідно з встановленою у кредитному договорі черговістю погашення заборгованості були зараховані на погашення заборгованості за комісією за видачу кредиту та за процентами за користування кредитом.
Часткове виконання ОСОБА_1 свого зобов`язання перед ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» свідчить про визнання ОСОБА_1 своїх обов`язків за кредитним договором № 27595-03/2025 від 12.03.2025.
Окрім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що сплачених ОСОБА_1 грошових коштів не було достатньо для повного виконання зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитними коштами та стало підставою для нарахування штрафних санкцій.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Зі змісту розрахунку заборгованості судом встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за укладеним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 15 400 грн 00 коп., з яких: 5 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 700 грн 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 7 700 грн 00 коп. - штрафні санкції.
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц).
Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, обставини часткового погашення відповідачем кредитної заборгованості, суд вважає правильним та обґрунтованим розрахунок заборгованості ОСОБА_1 лише в частині заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом.
Водночас, нарахування штрафу за порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання, як і вимоги про стягнення суми цього штрафу, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.
З розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» протягом строку кредитування здійснювало нарахування штрафу за прострочення ОСОБА_1 виконання свого грошового зобов`язання. Залишок суми штрафу, що заявлений до стягнення, становить 7 700 грн 00 коп.
Нарахування штрафу за прострочення зобов`язання здійснювалося ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» у відповідності до п. 5.3 кредитного договору № 27595-03/2025 від 12.03.2025, яким встановлено забезпечення виконання ОСОБА_1 свого зобов`язання за допомогою неустойки (штрафу).
Разом з тим, оскільки в Україні з 24.02.2022 діє воєнний стан, який у встановленому законом порядку не скасовувався та не припинявся, що є загальновідомими обставинами, а зобов`язання між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 є кредитним зобов`язанням, за яким ОСОБА_1 від фінансової установи отримано кредит, то на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України неустойка (пеня, штраф) та інші платежі за порушення зобов`язання не можуть нараховуватися з 24.02.2022 та підлягають списанню.
Отже, нарахування ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» штрафу за прострочення ОСОБА_1 свого грошового зобов`язання суперечить забороні застосування неустойки (штрафу), що встановлена з 24.02.2022 приписами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 27595-03/2025 від 12.03.2025 становить 7 700 грн 00 коп., з яких: 5 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 700 грн 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України).
У Постанові ВС від 18.10.2023 у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
За результатами дослідження договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025, укладеного між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», акта прийому-передачі реєстру боржників від 28.08.2025, платіжної інструкції № 23162 від 29.08.2025, витягу з реєстру боржників до договору факторингу 3 28082025 від 28.08.2025 судом встановлено, що право вимоги ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 27595-03/2025 від 12.03.2025 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
З моменту отримання права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних нарахувань за кредитним договором.
З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 27595-03/2025 від 12.03.2025 підлягають частковому задоволенню, а саме на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 7 700 грн 00 коп., з яких: 5 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 700 грн 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Щодо кредитного договору № 15469-10/2021 від 20.10.2021.
Судом встановлено, що 20.10.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи було укладено договір про надання фінансового кредиту № 15469-10/2021.
Укладенню договору передували авторизація ОСОБА_1 в інформаційно-комунікаційній системі товариства, ідентифікація та верифікація особи ОСОБА_1 товариством, надання ОСОБА_1 своїх персональних даних для укладення договору, узгодження умов договору та його підписання. Договір підписаний ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису «0318».
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 15469-10/2021 від 20.10.2021 ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.
У пунктах 1.1 - 2.6 кредитного договору № 15469-10/2021 від 20.10.2021 сторонами було узгоджено умови кредитування, зокрема, сторони домовилися, що кредит надається ОСОБА_1 в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної ОСОБА_1 .
Разом з тим, ані сам кредитний договір, ані додатки до нього, ані будь-які інші матеріали позовної заяви, надані суду, не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 надавав ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відомості про платіжну картку, на яку потрібно перерахувати погоджену суму кредитних коштів.
Більше того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» перерахувало ОСОБА_1 хоч якісь грошові кошти. Матеріали позовної заяви не містять жодного документа, який би відображав рух грошових коштів від ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» до ОСОБА_1 та навпаки.
При цьому, наданий ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» розрахунок заборгованості за кредитним договором дає можливість констатувати, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій, які б свідчили про підтвердження/визнання ним своїх обов`язків за кредитним договором № 15469-10/2021 від 20.10.2021, у тому числі шляхом часткового виконання зобов`язання.
У зв`язку з викладеним суд звертає увагу, що аналіз конструкції договору позики, передбаченої ст. 1046 ЦК України, дає можливість зробити висновок, що договір позики є реальним договором, тобто вважається укладеним з моменту отримання позичальником у речей, визначених родовими ознаками, зокрема, обумовленої сторонами договору суми грошових коштів.
У свою чергу аналіз конструкції договору кредиту, передбаченої ст. 1054 ЦК України, дає можливість зробити висновок, що кредитний договір має конструкцію консенсуального договору, тобто вважається укладеним з моменту погодження сторонами всіх істотних умов такого договору.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про те, що в аспекті доведення позивачем факту укладення кредитного договору (договору позики) та отримання права вимоги за ним саме на кредитора покладається обов`язок доведення належного виконання свого зобов`язання за кредитним договором (договором позики), тобто доведення факту надання позичальнику обумовленої суми грошових коштів.
Відсутність доказів надання суми кредиту (позики) у власність позичальника, зокрема, шляхом перерахування визначеної суми грошових коштів на його картковий рахунок чи в інший погоджений спосіб, за відсутності інших обставин (наприклад, поведінки позичальника, що підтверджує факт визнання ним отримання кредитних коштів, сплати заборгованості тощо), не дає можливість зробити висновок, що кредитор належним чином виконав своє зобов`язання за кредитним договором, а відповідно не дає можливість зробити висновок про отримання позичальником погодженої суми кредиту (позики), що у свою чергу не дає можливості зробити висновок про наявність правових підстав для виникнення заборгованості.
У постанові КЦС ВС від 30.11.2022 року у справі № 332/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Вказаний висновок також відображено у Постанові КЦС ВС від 29.01.2020 року у справі № 755/18920/18.
З урахуванням вищевикладених висновків, суд повторно звертає увагу, що для підтвердження виникнення у ОСОБА_1 обов`язку з повернення кредитних коштів, сплати процентів за їх використання та виконання інших обов`язків, передбачених договором, матеріали позовної заяви повинні містити достатню сукупність належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження надання у розпорядження ОСОБА_1 погодженої суми грошових коштів в якості кредиту в погодженому порядку, тобто шляхом безготівкового переказу на електронний платіжний засіб.
Разом з тим, до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження того, що кредитодавцем на виконання умов кредитного договору № 15469-10/2021 від 20.10.2021 було здійснено безготівковий переказ обумовленої суми грошових коштів на платіжний засіб ОСОБА_1 та що відомості про останній взагалі надавалися ОСОБА_1 .
До позовної заяви не додано жодного документа на підтвердження здійснення безготівкового переказу погодженої суми грошових коштів на платіжний засіб, як і не заявлено клопотань про витребування цієї інформації. Зокрема, відсутні квитанції про безготівковий переказ та успішність його статусу, відсутня виписка по банківському рахунку ОСОБА_1 , або будь-які інші документи, які б могли підтвердити рух коштів між кредитодавцями та ОСОБА_1 .
У свою чергу, доданий до договору розрахунок заборгованості дає можливість зробити висновок, що ОСОБА_1 з моменту укладення договору не здійснював жодних погашень заборгованості ані шляхом повернення тіла кредиту, ані шляхом сплати процентів за користування ним. Таким чином, поведінка ОСОБА_1 не вказує на підтвердження ним існування кредитного зобов`язання за цим договором та отримання у своє розпорядження позичених коштів.
Будь-яких інших доказів, на основі яких суд міг би побачити рух коштів між кредитодавцями та відповідачем на підставі укладеного договору, до позову не додано.
Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору № 15469-10/2021 від 20.10.2021 отримав на свій платіжний електронний засіб погоджену суму кредиту, а також докази того, що ОСОБА_1 своєю поведінкою, зокрема, шляхом перерахування коштів на користь позивача чи попереднього кредитора в якості погашення боргу, підтвердив існування позикового зобов`язання.
Відсутність доказів надання у розпорядження відповідача обумовленої суми позики свідчить про відсутність правових підстав для виникнення заборгованості за договором та її стягнення з відповідача.
У зв`язку з цим суд доходить висновку, що позивачем не доведено факт виконання попереднім кредитодавцем своїх зобов`язань з надання кредиту у розпорядження ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 15469-10/2021 від 20.10.2021.
На підставі вищевикладеного позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.
Щодо кредитного договору № 8691746 від 10.04.2025.
Судом встановлено, що 10.04.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства було укладено договір кредитної лінії № 8691746.
Укладенню договору передували авторизація ОСОБА_1 в інформаційно-комунікаційній системі товариства, ідентифікація та верифікація особи ОСОБА_1 товариством, надання ОСОБА_1 своїх персональних даних для укладення договору, узгодження умов договору та його підписання. Договір підписаний ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису «801623».
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору № 8691746 від 10.04.2025 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язалося передати ОСОБА_1 у власність грошові кошти (кредит) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1 , а останній зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту.
У пунктах 2.2 - 2.8 кредитного договору № 8691746 від 10.04.2025 сторони погодили наступні умови кредитування: сума кредиту - 7 000 грн 00 коп.; мета надання кредиту - споживчі потреби; строк кредитування - 364 дні з 10.04.2025 по 08.04.2026; одноразова комісія за надання кредиту у розмірі 1 207 грн 50 коп.; фіксована процентна ставка у розмірі 0,95% за кожен день користування фактичним залишком кредиту; спосіб надання кредиту - шляхом безготівкового переказу на картковий рахунок ОСОБА_1 , зазначений у договорі.
Положення кредитного договору містять інформацію про загальну вартість кредиту, витрати за ним, розмір денної процентної ставки та реальний розмір річної процентної ставки. Окрім того, положення договору містять відомості про картковий рахунок ОСОБА_1 , що був вказаний ним для отримання кредитних коштів - № НОМЕР_1 . Цей же рахунок використовувався ОСОБА_1 для отримання кредитних коштів за кредитним договором № 27595-03/2025 від 12.03.2025.
Таким чином, судом встановлено, що 10.04.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах.
Суд звертає увагу, що матеріали позовної заяви не містять безпосереднього підтвердження обставин перерахування ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» грошових коштів у сумі 7 000 грн 00 коп. на картковий рахунок ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), що був вказаний ним у кредитному договорі № 8691746 від 10.04.2025.
Разом з тим, на відміну від ситуації з кредитним договором № 15469-10/2021 від 20.10.2021, розрахунок заборгованості за кредитним договором № 8691746 від 10.04.2025 містить відомості про часткове виконання ОСОБА_1 свого грошового зобов`язання перед ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а в самому договорі ОСОБА_1 було вказано картковий рахунок, який використовувався також для отримання кредитних коштів за іншим кредитним договором, що було підтверджено достатньою кількістю доказів.
Обставини використання ОСОБА_1 одного платіжного засобу для отримання кредитних коштів за декількома кредитними договорами, за одним із яких документально підтверджено перерахування грошових коштів, у сукупності з обставинами часткового виконання ОСОБА_1 свого грошового зобов`язання дають суду можливість констатувати, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором № 8691746 від 10.04.2025, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредитних коштів.
ОСОБА_1 , будучи обізнаним про зміст позовних вимог та наявність судового провадження, не надав заперечень, які б слугували підставою для зворотних висновків.
Зі змісту розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», вбачається, що ОСОБА_1 сплатив на користь товариства 4 305 грн 50 коп., які були зараховані на погашення процентів за користування кредитними коштами, одноразової комісії за видачу кредиту, а також неустойки.
Таким чином, ОСОБА_1 у повному обсязі не виконав свої обов`язки з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, що призвело до порушення зобов`язання та утворення заборгованості.
У розрахунку заборгованості зазначається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 8691746 від 10.04.2025 становить 23 820 грн 50 коп., з яких: 7 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5 120 грн 50 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 11 700 грн 00 коп. - заборгованість за штрафами.
Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, обставини часткового погашення відповідачем кредитної заборгованості, суд вважає правильним та обґрунтованим розрахунок заборгованості ОСОБА_1 лише в частині заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом.
У той же час, нарахування штрафу за порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання, як і вимоги про стягнення суми цього штрафу, суд вважає необґрунтованим з тих же мотивів, що були викладені при оцінці правомірності нарахування штрафу за кредитним договором № 27595-03/2025 від 12.03.2025. Підстав для повторного викладу аналогічних за змістом мотивів суд не вбачає.
Таким чином, судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 8691746 від 10.04.2025 становить 12 120 грн 50 коп., з яких: 7 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5 120 грн 50 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
За результатами дослідження договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», додаткової угоди № 8 до цього договору, акта прийому-передачі реєстру боржників № 13 від 26.08.2025, платіжної інструкції № 95 від 29.08.2025, витягу з реєстру боржників № 13 від 26.08.2025 судом встановлено, що право вимоги ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 8691746 від 10.04.2025 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
З моменту отримання права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало нарахування за кредитним договором.
З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 8691746 від 10.04.2025 підлягають частковому задоволенню, а саме на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 12 120 грн 50 коп., з яких: 7 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5 120 грн 50 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів доходить висновку, що позивачем доведено 1) факт укладення кредитного договору № 27595-03/2025 від 12.03.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 , 2) факт виконання ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» свого зобов`язання за кредитним договором; 3) факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, 4) факт набуття права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості лише у розмірі 7 700 грн 00 коп., з яких: 5 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 700 грн 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивачем не доведено обґрунтованості та правомірності нарахування штрафів за порушення зобов`язання, а тому у задоволенні цих вимог належить відмовити.
Також позивачем доведено 1) факт укладення кредитного договору № 8691746 від 10.04.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 , 2) факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, 3) факт набуття права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним договором позики, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості лише у розмірі 12 120 грн 50 коп., з яких: 7 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5 120 грн 50 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивачем не доведено обґрунтованості та правомірності нарахування штрафів за порушення зобов`язання, а тому у задоволенні цих вимог належить відмовити.
Позивачем не доведено факт виконання ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» свого обов`язку за кредитним договором № 15469-10/2021 щодо надання у розпорядження ОСОБА_1 погодженої суми кредитних коштів, що не дає підстав для висновку про виникнення заборгованості за цим договором.
На підставі викладеного суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач надає суду платіжну інструкцію № 151799 від 05.12.2025, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило платіж у розмірі 3 028 грн 00 коп. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Святошинського районного суду міста Києва до ОСОБА_1 .
Доказів понесення інших судових витрат сторонами справи не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 1 150 грн 64 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ: 35625014; місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) суму заборгованості:
- за кредитним договором № 27595-03/2025 від 12.03.2025 у загальному розмірі 7 700 (сім тисяч сімсот) гривень 00 копійок, з яких: 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 2 700 (дві тисячі сімсот) гривень 00 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом;
- за кредитним договором № 8691746 від 10.04.2025 у загальному розмірі 12 120 (дванадцять тисяч сто двадцять) гривень 50 копійок, з яких: 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 5 120 (п`ять тисяч сто двадцять) гривень 50 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ: 35625014; місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 64 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 30 березня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко