Копія

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року Справа № 608/2443/25
Номер провадження2-а/608/43/2026
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :
головуючої судді Запорожець Л. М. 
за участю секретаря с/з Фаштиковської М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 (представник адвокат Біла У.М.) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на оскарження постанови, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.01.2025 року № 2175, винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закриття провадження у справі,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 (представник адвокат Біла У.М.) звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на оскарження постанови, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.01.2025 року № 2175, винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закриття провадження у справі.
В позовній заяві зазначено, що Постановою № 2175 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 7 січня 2025 року, винесеною т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 гривень.
Позивач та його представник адвокат вважають, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад відповідного адміністративного правопорушення, а постанова є незаконною, необґрунтованою, а також такою, що не відповідає обставинам події й винесена за відсутності належних, достовірних та достатніх доказів, з огляду на що вона підлягає скасуванню у зв`язку із наступним.
Так, у постанові № 2175 від 07.01.2025 року зазначено, що 06.01.2024 року о 14 год. 20 хв. офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим лейтенантом ОСОБА_3 виявлено адміністративне правопорушення, а саме: 22.11.2024 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів (надалі - ЄДРПВР) було згенеровано (сформовано) повістку за № 1371364, яка того ж дня була підписана шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , про виклик на 14:00 год. 08.12.2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних та надіслана 22.11.2024 засобами поштового зв?язку (Національний оператор поштового зв?язку «УКРПОШТА») на задекларовану/зареєстровану адресу проживання рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
ОСОБА_6 повістку не отримав, через що поштове відправлення повернулось до ІНФОРМАЦІЯ_4 із зазначенням причини повернення/досилання - «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Відповідно до ст. 41 п. 2 абз. 2 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. № 560, у разі надсилання повістки засобами поштового зв?язку день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштового відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних, є належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов?язаного про виклик до ТЦК та СП.
ОСОБА_7 не прибув у строк, визначений у повістці та не повідомив у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом 3 днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до ТЦК про причини своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до ІНФОРМАЦІЯ_4 або в будь-який інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує 7 календарних днів, чим порушив законодавство України про оборону, мобілізаційну підготовку, мобілізацію, відповідальність за яке передбачена за ст. ст 210 і 210-1 КУпАП.
Так, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов?язаних» призовники (військовозобов?язані) повинні: прибувати за викликом РТЦК та СП до призовних дільниць для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-медично документів, проходження медичного огляду та призову на військову службу.
Таким чином, громадянин ОСОБА_1 не з?явився за викликом до ТЦК та СП, чим порушив Правила військового обліку, що затверджені Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, тобто громадянин ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 210 КУпАП.
За результатами неявки громадянина ОСОБА_1 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 , системою ЄДРПВР було автоматично подано звернення гр. ОСОБА_1 до органів національної поліції щодо доставлення громадян, які вчини адміністративні правопорушення за статтею (статтями) 210, 210-1 до обласного, районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складення протоколів про адміністративні правопорушення.
Станом на 05.01.2025 року громадянин ОСОБА_1 перебуває в розшуку через вчинення адміністративного правопорушення за ст. 210 і 210-1 КУпАП.
Таким чином, постановлено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, з огляду на що на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 гривень.
Так, звертаємо увагу суду, що ОСОБА_1 жодних повісток не надходило, так само як і не надходило повідомлення про те, що така повістка взагалі була направлена засобами поштового зв?язку.
Зокрема, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно, повістку було відправлено за цією ж адресою, однак відповідно до тексту постанови повістка повернулась із зазначенням причини повернення / досилання - «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Представник позивача адвокат звертає увагу суду на те, що адресою зареєстрованого та фактичного місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1  (витяг з реєстру територіальної громади додається).
Під час уточнення даних ОСОБА_1 було зазначено його актуальну адресу та вказано, що місцем його проживання є с. Голігради, що вбачається з електронного військово-облікового документу з мобільного застосунку “Резерв+”, із якого також вбачається, що військово-облікові дані були уточнено ним вчасно (електронний ВОД додається).
Тобто, інформація про адресу зареєстрованого та фактичного місця проживання внесена в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов?язаних та резервістів, що підтверджується розширеними даними з відповідного реєстру, які додаються.
Окрім того, в реєстрі також відсутні які-небудь дані про правопорушення, вчинені військовозобов?язаним.
Таким чином, якщо повістку, про яку зазначено в постанові, і було надіслано позивачу, її було надіслано в зовсім інший населений пункт, у якому не проживає, та ніколи не був зареєстрований ОСОБА_1 , що унеможливило її доставку та вручення позивачу, а тому він не був належним чином оповіщений про необхідність явки до ТЦК та СП.
Крім того, позивач перебуває на військовому обліку, вчасно уточнив військово-облікові дані, не допускаючи порушень законодавства, а також є особою, яка зайнята постійним доглядом за одним із батьків, з огляду на що йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 04.11.2025 р., тобто до завершення мобілізації. Вказане підтверджує належне ставлення ОСОБА_1 до своїх обов?язків та дотримання ним правил військового обліку.
З оскаржуваної постанови вбачається, що позивача ОСОБА_1 було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 14:00 год 08.12.2024 року.
Однак, з 05.12.2024 р. по 13.12.2024 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в КНП «Заліщицький центр первинної медичної допомоги» Заліщицької міської ради, а тому навіть за умови належного оповіщення про виклик до ТЦК та СП, у військовозобов?язаного була поважна причина неявки за повісткою, оскільки відповідно до п. 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнається, зокрема, хвороба громадянина (копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та довідки, виданої лікарем ОСОБА_8 додаються).
Звертаємо увагу суду також на те, що оскаржувана постанова містить численні розбіжності та порушення норм КУпАП щодо обов?язкових реквізитів постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Зокрема, у постанові не зазначено номер телефону військовозобов?язаного, хоча він був відомий відповідачу.
Також відповідачем зазначено, що адміністративне правопорушення, яке ніби-то скоїв позивач, було виявлено 06.01.2024 року, в той же час як повістка, описана в постанові, направлялась 22.11.2024 року, тобто через 10 місяців після цього.
Більше того, відповідач посилається на ст. 41 п. 2 абз. 2 « Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», в той же час як відповідний порядок взагалі не поділяється на статті, тобто зазначеної норми не існує.
Істотним процесуальним порушенням, допущеним відповідачем, є також те, що позивача було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, хоча в тексті постанові містяться посилання одночасно на три різні норми, які ніби-то передбачають відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, спершу відповідач зазначає, що відповідальність за вказане передбачена ст. 210 і 2101 КУпАП, якої не існує.
У подальшому, відповідач робить висновок, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 210 КУпАП, а вже через кілька абзаців зазначає про ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Так, є очевидним, що ст. 210 та ст. 210-1 КУпАП передбачають відповідальність за різні види адміністративних порушень, а орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, має не лише встановити чи було вчинено відповідне порушення, а й правильно кваліфікувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 р., затвердженим Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 р., у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась та діє по сьогоднішній день.
В ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Тобто, з 24.02.2022 р. і станом на момент звернення до суду в Україні безперервно діє особливий період.
У свою чергу, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Крім того, в абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
При цьому, невиконання цього обов`язку становить склад адміністративного правопорушення передбаченого саме ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а не ч. 3 ст. 210 КУпАП, на чому наголосив, зокрема, Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові по справі № 305/515/25 від 2 вересня 2025 року.
Окрім того, у відповідній справі колегія суддів зазначила, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 
1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного;
2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
Як вже зазначалося вище, у даному випадку повістка була направлена не за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, а на неіснуючу адресу, у зв?язку із чим він не міг бути належним чином оповіщений про виклик до ТЦК та СП, а тому відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, ч. 1 ст. 210 КУпАП чи ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Таким чином, вказане підтверджує той факт, що позивач не міг знати про направлення йому повістки з вимогою прибути 08.12.2024 р. до відповідача. Зазначена обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Більше того, відповідач, кваліфікуючи дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, тобто за порушення правил військового обліку, в особливий період, не зазначив, яку саме норму закону було порушено військовозобов?язаним.
Так, норма статті 210 КУпАП носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи. 
Тобто, норма статті 210 КУпАП передбачає бланкетну відповідальність, яка потребує конкретизації та індивідуалізації шляхом вказівки конкретної норми, що була порушена.
При цьому, як зазначалося вище, в оскаржуваній постанові містяться вказівки або на неіснуючі норми права, або на норми, які ОСОБА_1 не міг порушити.
Посилання в оскаржуваній постанові на порушення позивачем Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 р. № 1487, без зазначення конкретної норми, яку ніби-то порушив військовозобов?язаний є абсурдним та суперечить принципу юридичної визначеності, у зв?язку із чим не може слугувати підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
При цьому, із тексту постанови вбачається, що позивачу ніби-то було направлено повістку, однак не вказано дату відправки та дату вручення, номер накладної, адресу та мобільний телефон, які були зазначені у поштовому відправленні та при цьому не надано жодних доказів на підтвердження відповідного факту.
Окрім того, в постанові також не зазначено про докази, які були досліджені відповідачем під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
У свою чергу, в оскаржуваній постанові зазначено, що метою виклику позивача до територіального центру комплектування є уточнення військово-облікових даних та при цьому не зазначено, які саме дані мали б бути уточнені.
??Між тим, за приписами примітки до статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Отже, з наведених норм вбачається, що відповідальність за статтями 210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку, коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.
Так, колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду у постанові по справі № 162/629/25 від 03 вересня 2025 року наголосила, що ні в постанові, ні в повістці відповідачем не було конкретизовано, які саме дані були відсутні у відповідача, у зв`язку з чим у відповідача була наявна необхідність викликати позивача для уточнення таких даних, адже згідно виписки із Резерв+ дані військовозобов?язаного уточнено вчасно.
З урахуванням вищенаведеного, вина позивача, яка полягала у порушенні вимог останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу ч.ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Всупереч вищевикладеному, у резолютивній частині постанови не зазначено про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Окрім того, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення зобов`язують призначати стягнення в межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, та з урахуванням обставин, встановлених статтею 33 Кодексу.
Статтею 27 КУпАП визначено, що штраф – це грошове стягнення, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
У санкціях статей (санкціях частин статей) КУпАП стягнення у виді штрафу визначено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.
Тобто, КУпАП чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру стягнення у виді штрафу – неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Разом з тим, накладаючи на позивача адміністративне стягнення, посадовою особою вимог закону щодо призначення стягнення у виді штрафу не дотримано; призначено штраф у грошовій сумі без визначення кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що суперечить нормам чинного КУпАП.
Вказане узгоджується із позицією Восьмого апеляційного адміністративного суду, яка викладена в постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 158/2257/24.
За приписами частини 1 статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Однак, всупереч вимогам КУпАП розгляд справи відбувся за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а в постанові не міститься інформації про те, чи повідомлявся позивач про дату та час розгляду справи, так само як і не зазначено про причини його неявки.
Статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм іншого нормативного акту.
Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, позивач вважає, що у сукупності встановленого та викладеного можна дійти висновку, що у даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення (відсутній умисел на вчинення правопорушення), за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим адміністративне стягнення накладено на позивача необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_6 не вжив заходів для повного з`ясування обставин справи та виніс постанову, яка не відповідає вимогам закону. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За правилами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Згідно зі статтею 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягається до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, розгляд справ відбувся за відсутності позивача, якого не було своєчасно сповіщено про розгляд справ, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.
Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу».
За таких обставин, враховуючи зазначені висновки Верховного Суду, можна дійти висновку щодо протиправності оскаржуваної постанови та її скасування.
Процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
Представник позивача вважає, що оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями норм КУпАП та ч. 2 ст. 2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю. Вказує, що згідно ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. 
В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. 
Дослідивши зміст позовної заяви, додані до неї письмові докази, враховуючи той факт, що відзиву на позовну заяву не подано, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом встановлено, що постановою № 2175 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 7 січня 2025 року, винесеною т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було притягнуто до адміністративної відповідальності та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 гривень .
Зокрема, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно, повістку було відправлено за цією ж адресою, однак відповідно до тексту постанови, повістка повернулась із зазначенням причини повернення / досилання - «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Судом встановлено, що адресою зареєстрованого та фактичного місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1  (витяг з реєстру територіальної громади додається).
Під час уточнення даних ОСОБА_1 було зазначено його актуальну адресу та вказано, що місцем його проживання є с. Голігради, що вбачається з електронного військово-облікового документу з мобільного застосунку “Резерв+”, із якого також вбачається, що військово-облікові дані були уточнено ним вчасно (електронний ВОД додається), що не було спростовано відповідачем.
Тобто, інформація про адресу зареєстрованого та фактичного місця проживання внесена в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов?язаних та резервістів, що підтверджується розширеними даними з відповідного реєстру, які додаються.
Окрім того, в реєстрі також відсутні які-небудь дані про правопорушення, вчинені військовозобов?язаним.
Таким чином, якщо повістку, про яку зазначено в постанові, і було надіслано позивачу, її було надіслано в інший населений пункт, у якому не проживає позивач, та ніколи там не був зареєстрований, що унеможливило її доставку та вручення позивачу, а тому він не був належним чином оповіщений про необхідність явки до ТЦК та СП.
Позивачем доведено, що він перебуває на військовому обліку, вчасно уточнив військово-облікові дані, не допускаючи порушень законодавства, а також є особою, яка зайнята постійним доглядом за одним із батьків, з огляду на що йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 04.11.2025 р., тобто до завершення мобілізації. Вказане підтверджує належне ставлення ОСОБА_1 до своїх обов?язків та дотримання ним правил військового обліку.
З оскаржуваної постанови вбачається, що позивача ОСОБА_1 було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 14:00 год 08.12.2024 року.
Однак, з 05.12.2024 р. по 13.12.2024 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в КНП «Заліщицький центр первинної медичної допомоги» Заліщицької міської ради, а тому навіть за умови належного оповіщення про виклик до ТЦК та СП, у військовозобов?язаного була поважна причина неявки за повісткою, оскільки відповідно до п. 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнається, зокрема, хвороба громадянина (копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та довідки, виданої лікарем ОСОБА_8 додаються).
Вказані факти та обставини відповідачем не були взяті до уваги взагалі.
Крім того, оскаржувана постанова містить численні розбіжності та порушення норм КУпАП щодо обов?язкових реквізитів постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Зокрема, у постанові не зазначено номер телефону військовозобов?язаного, хоча він був відомий відповідачу.
Також відповідачем зазначено, що адміністративне правопорушення, яке ніби-то скоїв позивач, було виявлено 06.01.2024 року, в той же час як повістка, описана в постанові, направлялась 22.11.2024 року, тобто через 10 місяців після цього.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Так, статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм іншого нормативного акту.
Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, суд вважає, що у даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення (відсутній умисел на вчинення правопорушення), за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим адміністративне стягнення накладено на позивача необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_6 не вжив заходів для повного з`ясування обставин справи та виніс постанову, яка не відповідає вимогам закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
Згідно з ст. 2 ч.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. 
В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. 
Керуючись ст. ст. 7, 9, ч. 3 ст. 210-1, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 122, 139, 161, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 (представник адвокат Біла У.М.) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на оскарження постанови, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.01.2025 року № 2175, винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закриття провадження у справі, задоволити.
Поновити позивачу ОСОБА_1 строк на оскарження постанови від 07.01.2025 року № 2175, винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Постанову про накладення адміністративного стягнення від 07.01.2025 року № 2175, винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу в розмір 17000 гривень - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного судучерез Чортківський районний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Строк виготовлення повного тексту рішення 16 квітня 2026 року.
Суддя/підпис/
Копія вірна:
Оригінал рішення знаходиться в маткеріалах справи № 608/2443/25
Рішення набрало законної сили " " ________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець 

Копію рішення видано " " ________________ року.

Секретар: