КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/886/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026року   місто Київ
справа № 755/20902/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., повний текст рішення складено 26 березня 2025 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року АТ «СЕНС БАНК» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 247546,32 грн., з яких: 166 664,84 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 80 881,48 грн. - заборгованість по відсоткам.
В обґрунтування вимог посилався на те, що 10 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ» укладено договір кредиту №MBOVO2021068, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 350 000 грн.
12 серпня 2022 року позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
На забезпечення умов виконання кредитного договору, 10 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №MBOVO2021126/2, згідно умов якого поручитель поручився за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами.
Вказував, що відповідно до умов договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором поручитель разом з позичальником солідарно відповідають перед позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених кредитним договором.
Зазначав, що у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок пред`явлення їх до поручителя.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року позов АТ«СЕНС БАНК» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 247546,32 грн. та судовий збір в розмірі 3713,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції проігнорував його доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та залишив поза увагою клопотання про витребування доказів, що унеможливило встановлення реального змісту зобов`язань боржника та поручителя. 
Вказував, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував його заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, що фактично позбавило його права на дослідження доказів та повноцінний і змагальний судовий розгляд.
Зазначав, що зобов`язання боржника припинилося внаслідок дії форс-мажорних обставин, оскільки ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ», яке є боржником за додатковим договором про надання кредиту у формі овердрафту та заставу майнових прав на грошові кошти, розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_1 від 10 грудня 2021 року, зареєстроване та здійснювало свою господарську діяльність у м. Сєвєродонецьк Луганської області - місті, що з 25 червня 2022 року перебуває під тимчасовою окупацією внаслідок широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації.
Вказував, що згідно з наданими у відзиві доказами, окрім окупації міста Сєвєродонецьк, приміщення офісу та складу яке орендувало ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ», піддалося масивному ракетному та артилерійському обстрілу та було практично знищено, весь товар (побутова хімія та косметичні засоби) на складі згорів. Працівники були змушені евакуюватися, господарська діяльність припинилася.
Вважає, що виконання зобов`язання позичальникомстало об`єктивно неможливим з незалежних від нього причин, що прямо відповідає змісту ч.1 ст.607 ЦК України. В таких умовах боржник позбавлений можливості вчинити дій для належного виконання договору, а тому відсутня його вина в невиконанні зобов`язань, що виключає правові підстави для покладення відповідальності, у тому числі й на поручителя.
Посилався на те, що його порука припинилася одночасно з припиненням основного зобов`язання.
Зазначав, що суд першої інстанції не врахував того, що стягнення боргу з поручителя за відсутності можливості реалізації права регресу фактично перетворює поруку на безкомпенсаційне вилучення майна. Це є несправедливим та суперечить загальним засадам цивільного права і положенням ст.556 ЦК України.
Вказував, що позовні вимоги банку обґрунтовані додатковим договором про надання кредиту у формі овердрафту та заставу майнових прав на грошові кошти, розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_1 від 10 грудня 2021 року. Проте цей документ є лише додатком до основного договору на комплексне банківське обслуговування №34720640 від 06 липня 2017 року, який позивачем надано не було.
Посилався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі кредиту у формі овердрафту у заявленій сумі на користь позичальника ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ».
Вказував, що суд першої інстанції: не встановив факту отримання вимоги поручителем; не оцінив надані докази, які, з позиції відповідача, не підтверджують належне повідомлення поручителя; не мотивував, чому вважав строк виконання зобов`язання таким, що настав, і з якого моменту почав його обчислення.
Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.
Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Третя особа ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ» в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність третьої особина підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ» укладено договір кредиту №MBOVO2021126, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення суму коштів у розмірі 350000 грн.
10 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ» укладено додатковий договір про надання кредиту у форму овердрафт та заставу майновичх прав на грошові кошти розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_2 до договору про комплексне банківське обслуговування №34720640 від 06 липня 2017 року.
10 грудня 2021 року АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ» уклали додаткову угоду до додаткового договіру про надання кредиту у форму овердрафт та заставу майновичх прав на грошову кошти розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_2 до договору про комплексне банківське обслуговування №34720640 від 06 липня 2017 року.
На забезпечення виконання умов кредитного договору №MBOVO2021126 від 10 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №MBOVO2021126/2 від 10 грудня 2021 року, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами.
Відповідно до умов договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення боржником зобов`язань, передбачених кредитним договором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 листопада 2022 року.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок пред`явлення їх до поручителя.
Розглядаючи дану справу у порядку цивільного судочинства та стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 247546,32 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки умови кредитного договору відповідачем, як поручителем не виконано, а відтак наявні підстави для задоволення позову АТ «СЕНС БАНК».
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції розглядаючи справу, не звернув уваги на те, що заявлені позивачем вимоги не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а тому дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.
За правилами ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №712/9272/17.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України).
З аналізу наведеного пункту вбачається, що до юрисдикції господарських судів віднесено такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи- підприємці.
Порука за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) зобов`язанням до основного (кредитного) зобов`язання позичальника та напряму залежить від його умов. Загальний розмір кредитної заборгованості стосується як боржника, так і поручителя, який несе солідарну відповідальність у межах строку поруки (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 916/36/25).
Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.
За правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного господарського зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання.
Зазначений правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №415/2542/15-ц, від 17 квітня 2018 року у справі №545/1014/15-ц, від 27 червня 2018 року у справі №534/1898/14-ц, від 02 жовтня 2018 року у справі №910/1733/18, від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12916/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі №906/277/18, від 19 березня 2019 року у справі №904/2526/18, від 05 травня 2020 року у справі №161/6253/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №910/9362/19.
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі №201/5876/22 (провадження №61-4378сво23) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що справи щодо правочину, у тому числі оскарження реєстраційних дій щодо такого правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами, належить до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.
З матеріалів справи вбачається, що позивач АТ «СЕНС БАНК» у листопаді 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , як поручителя про стягнення заборгованості.
Сторонами основного зобов`язання - договору кредиту №MBOVO2021126 від 10 грудня 2021 року є юридичні особи: АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ».
Таким чином, оскільки спірні правовідносини стосуються виконання ОСОБА_1 умов договору поруки, укладеного на забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ», колегія суддів приходить до висновку, що вказаний спір відноситься до юрисдикції господарських судів.
До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 13 березня 2026 року у справі №642/571/22, від 26 березня 2026 року у справі №695/1003/18.
Суд першої інстанції не перевірив належним чином характер правовідносин, що виникли між сторонами та помилково розглянув спір у порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Частиною 1 ст.377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.
Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст.255, 367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ ДИСТРИБУТОРСЬКІ СИСТЕМИ» про стягнення заборгованості - закрити.

Повідомити Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» про віднесення розгляду справи за його позовом до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити Акціонерному товариству «СЕНС БАНК» право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду з заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: