11.02.26
22-ц/812/503/26
Справа № 473/3040/25 Головуюча у 1-й інстанції Ротар М. М. 
Провадження № 22ц/812/503/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
11 лютого 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Коломієць В. В., Локтіонової О. В.,
із секретарем: Колосовою О. М.,
за участю: представниці заявниці – Ткачук Г. В.,
заінтересованої особи – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за апеляційною скаргою
ОСОБА_2  
на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 18 грудня 2025 року під головуванням судді Ротар М. М. у приміщенні суду у місті Вознесенську Миколаївської області зі складанням повного судового рішення, у справі 
за заявою
ОСОБА_2 , 
заінтересовані особи – ОСОБА_3 ,
ОСОБА_1 ,
ОСОБА_4 ,
Військова частина НОМЕР_1 
про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А: 

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, де зазначила заінтересованими особами – ОСОБА_3 та Військову частину НОМЕР_1 , у якій просила про встановлення факту її проживання в період з березня 2009 року по 18 листопада 2024 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , який має статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин.
В обґрунтування заяви зазначила, що починаючи з березня 2009 року постійно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , який 18 листопада 2024 року безвісно пропав під час несення військової служби за особливих обставин.
На даний час відсутність підтвердження факту спільного проживання заважає їй комунікувати з органами військового управління та отримувати належні соціальні гарантії, передбачені для сімей зниклих безвісти військовослужбовців, оскільки вона потребує догляду та утримання від чоловіка.
1 липня 2025 року на заяву ОСОБА_2 представником Військової частини НОМЕР_1 подані заперечення, в яких представник заінтересованої особи просив залишити заяву без розгляду за відсутністю вказівки заявницею на інших родичів чи членів родини особи, зниклої безвісти за особливих обставин.
12 серпня 2025 року представницею заявниці подана заява про виклик до суду та допит свідків на підтвердження заявленого ОСОБА_2 факту.
Ухвалами Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 серпня 2025 року витребувано відомості з Єдиного реєстру зниклих безвісти за особливих обставин щодо ОСОБА_5 та задоволено клопотання представниці заявниці, постановлено про виклик для допиту заявлених нею свідків.
3 жовтня 2025 року представником Військової частини НОМЕР_1 надані відомості з приводу звернення заявниці за виплатою грошового утримання ОСОБА_5 , як особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та рішення командира військової частини про відмову у виплаті грошового забезпечення ОСОБА_2 , з огляду на те, що вона, як цивільна дружина не є особою, що має право на таку виплату.
20 жовтня 2025 року представницею заявниці подана заява про залучення до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи – рідного брата ОСОБА_5 – ОСОБА_6 . 
24 листопада 2025 року до суду подана заява представницею ОСОБА_1 про залучення його до участі у справі в якості заінтересованої особи, як сина ОСОБА_5 .
Ухвалами Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2025 року до участі у справі залучено повнолітніх дітей ОСОБА_5 : сина ОСОБА_1 та доньку ОСОБА_4 .
12 грудня 2025 року представницею ОСОБА_1 – адвокаткою Чередніченко І. Б. подано заперечення у справі, в якому вона просила суд залишити заяву ОСОБА_2 без розгляду, оскільки її право на встановлення факту не визнається сином особи, зниклої безвісти за особливих обставин. 
15 грудня 2025 року заінтересованою особою ОСОБА_4 подано відзив, у якому вона просила залишити без розгляду подану ОСОБА_2 заяву про встановлення факту, посилаючись на відсутність у ОСОБА_2 права на утримання від зниклого безвісти її батька ОСОБА_5 , яке вона оспорює, як родичка зниклого військовослужбовця, що претендує на соціальні гарантії встановлені для цих осіб.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2025 року заява ОСОБА_2 залишена без розгляду.
Ухвалюючи судове рішення, суд виходив з того, що встановлення юридичного факту заявницею обґрунтовано правом на здійснення нею комунікації з органами військового управління та правом, як члена сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, на отримання грошового забезпечення, на що також має право матір зниклого військовослужбовця та можуть мати його повнолітні діти, які оспорюють встановлення цього факту в порядку окремого провадження, що свідчить про наявність між ними спору про право. 
Втім, не погодившись з такою ухвалою, заявниця ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом передчасно постановлена ухвала, яка ґрунтується лише на запереченнях заінтересованих осіб, і не встановлено наявність між ними майнового спору.
Також вказувала на положення статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та статті 16 і 16? Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які регулюють отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності або часткової втрати працездатності військовослужбовцями, де право на таку допомогу виникає у жінки, з якою загибла особа проживала однією сім`єю, але не перебувала у шлюбі, та факт чого просила встановити заявниця у суді. 
На апеляційну скаргу військовою частиною НОМЕР_1 , як заінтересованою особою, подано відзив, в якому представник частини вважав судове рішення ухваленим відповідно до норм процесуального права, а доводи скарги такими, що не заслуговують на увагу.
Заінтересованою особою ОСОБА_4 та представницею заінтересованої особи ОСОБА_7 – адвокаткою Чередніченко І. Б. подані відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просили залишити її вимоги без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.
Залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд керувався частиною 4 статті 315 ЦПК України, якою визначено, що якщо під час розгляду справи буде встановлено спір про право, суд залишає заяву без розгляду.
З такими висновками суду слід погодитись, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
Аналогічний зміст міститься і у роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 1 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», з яких слідує, що в порядку окремого провадження судом розглядаються справи про встановлення юридичних фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За наявності спору про право такий спір розглядається за правилами позовного провадження.
Тому для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясовувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним, і чи тягне він правові наслідки.
Отже, враховуючи наведені норми процесуального права та встановлені обставини у справі, слід виснувати, що встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, пов`язується із можливістю подальшого застосування норм матеріального права, які визначають режим спільної власності відповідно до статті 74 СК України, якщо майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, та якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Або передбачається можливість встановлення такого факту у відповідності до положень статті 16 і 16? Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими врегульовані процедура та підстави отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, де право на таку допомогу, крім батьків та інших утриманців, має жінка, з якою загибла особа проживала однією сім`єю, але не перебувала у шлюбі. 
Таким чином аналіз наведених норм матеріального і процесуального права дає підстави виснувати, що факт проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є юридичним, оскільки від нього залежить встановлення, припинення або зміна правовідносин з майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, чи з отриманням грошового забезпечення або допомоги від держави у випадках, передбачених законом тощо та такий факт підлягає встановленню в окремому провадженні лише у випадках відсутності спору з боку інших осіб, які право на таке майно оспорюють, або теж є особами, які мають право на отримання частки грошової допомоги чи забезпечення. Тобто в таких випадках, за наявності інших заінтересованих осіб, встановлення такого факту пов`язується з їх інтересом та правом, якщо вони про це спорять. 
З матеріалів справи вбачається, що повнолітні діти ОСОБА_5 , з яким заявниця бажає встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, оспорюють її право на встановлення цього факту, від якого залежить їх право на реалізацію свого майнового інтересу. 
Саме діти та батьки як родичі особи, зниклої безвісти за особливих обставин, за положеннями статей 25-26 ЦК України, а також статей 4 та 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» мають права на свій соціальний захист та захист прав і інтересів такої особи відповідно до статей 4, 5, 6 цього Закону. 
Таким чином, висновок суду про наявність у справі спору про право є обґрунтованими, а залишення заяви про встановлення факту без розгляду є правильним. 
За наведеного аналізу норм права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого судового рішення про залишення заяви ОСОБА_2 без розгляду відповідно до статті 375 ЦПК України, внаслідок чого подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Доводи представниці заявниці про відсутність у судовому рішенні оцінки наданих нею доказів не заслуговують на увагу, оскільки під час вирішення процесуального питання судом не ухвалюється рішення по суті пред`явлених вимог. 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова 

Судді О. В. Локтіонова 

В. В. Коломієць