справа № 631/291/26
провадження № 3/631/188/26

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
17 березня 2026 року селище Нова Водолага 

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 12 березня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов адміністративний матеріал, складений відносно  ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 603104, складеного 28 лютого 2026 року інспектором відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Токар Тетяною Сергіївною, убачається, що 28 лютого 2026 року о 20 годині 18 хвилин за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Івана Богуна, поблизу будинку № 3, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_3 , під час руху не дотримався безпечної дистанції та здійснив наїзд передньою частиною автомобіля на паркан поблизу будинку № 3 по вулиці Івана Богуна в селищі Нова Водолага. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, а також пошкоджено паркан, чим завдано матеріальних збитків громадянці ОСОБА_2 .
Як зазначено у протоколі, своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надіслання судових повісток на адресу місця проживання правопорушника, що вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, а також направлення судової повістки в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення на номер мобільного телефону, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення та заяві на отримання електронних повісток від 28 лютого 2026 року. 
13 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся на адресу суду з письмовою заявою, що була зареєстрована за вхідним № 1829/26-вх., відповідно до якої просив розгляд справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснювати за його відсутності, надавши письмові пояснення згідно яких вказав, що він перебуваючи за кермом автомобіля марки «ВАЗ 2109», здійснюючи розворот на слизькій дорозі уперся у паркан громадянки ОСОБА_2 , який впав. З хазяйкою паркану він домовився про його ремонт за власні кошти, просив суворо не карати. 
З цього приводу суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суди повинні неухильно виконувати вимоги статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі – Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Положеннями статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено п`ятнадцятиденний строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, при цьому частина 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні визначає кінцевий строк притягнення до адміністративної відповідальності, який становить три місяця з дня вчинення правопорушення.
У даній справі суддя виходить з того, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності на власний розсуд використано процесуальні права. Так, ОСОБА_1 звернувся на адресу суду з заявою, щодо розгляду справи за його відсутності, надавши пояснення по суті правопорушення.
З огляду на що, виходячи з вище зазначених правових норм та беручи до уваги те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у її відсутність, адже (з огляду на викладене в сукупності) розгляд суддею/судом цієї справи за відсутності указаної сторони здійснюється на підставі загальних засад і відповідає конституційному принципу верховенства права. Це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, а забезпечить оперативний і об`єктивний судовий контроль на виконання завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначених у статті 1 вказаного Кодексу. Тим більше, що положення статті 268 Кодексу України про адміністративні не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суддя, вивчивши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
У відповідності до приписів частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення,?адміністративне правопорушення (проступок) – це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення). 
Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»?передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях?247 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями?283,?254 Кодексу України про адміністративні правопорушення.?У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами, в справі про?адміністративне правопорушення?є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються?протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,?потерпілих,?свідків, висновком?експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів?та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі,?чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими?в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про?вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначені положеннями Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух», частина 1 статті 14 якого обумовлює, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. 
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. 
Учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, тощо (частина 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух»). 
Приписами пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»?визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правилами дорожнього руху,?затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – Правила дорожнього руху), пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. 
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. 
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, водій – особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста – машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. 
Як визначено в загальних положеннях Правил дорожнього руху, дорожньо-транспортна пригода – це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. 
У пункті 13.1 Правил дорожнього руху встановлено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 Правил дорожнього руху). 
Стаття 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Відповідно до пункту 1 розділу VIII наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі»?у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 
1) схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 
2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 
3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 
4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 
5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі. 
Так, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується даними, що містяться у: 
протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 603104, складеному 28 лютого 2026 року інспектором відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Токар Тетяною Сергіївною, у якому зафіксовано, що 28 лютого 2026 року о 20 годині 18 хвилин за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Івана Богуна, поблизу будинку № 3, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_3 , під час руху не дотримався безпечної дистанції та здійснив наїзд передньою частиною автомобіля на паркан поблизу будинку № 3 по вулиці Івана Богуна в селищі Нова Водолага. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, а також пошкоджено паркан, чим завдано матеріальних збитків громадянці ОСОБА_2 . Вказаний протокол складений у присутності ОСОБА_1 та містить його короткий особистий підпис без надання будь-яких пояснень або зауважень (а. с. 2); 
копії інспектора відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Тетяни Токар від 28 лютого 2026 року, яка доповіла начальнику відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області підполковнику поліції Роману Пеленчуку, що 28 лютого 2026 року о 09 годині 00 хвилин вона заступила на добове чергування в складі сектору реагування патрульної поліції в складі екіпажу Водолага-36 спільно з інспектором сектору реагування відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Ткачовим Максимом Володимировичем на службовому автомобілі «Skoda Karog», номерний знак НОМЕР_4 . На службовий планшет надійшло повідомлення від громадянки ОСОБА_2 , про те, сталося ДТП без травмованих за адресою: селище Нова Водолага, вулиця Івана Богуна, будинок № 3, автомобіль «ВАЗ 2109» номерний знак НОМЕР_3 , здійснив наїзд на її паркан. Повідомлення зареєстровано до ІКС ІНІ під номером 968 від 28 лютого 2026 року. По прибуттю за адресою виклику, було встановлено, що 28 лютого 2026 року о 20 годині 18 хвилин в селищі Нова Водолага, вулиця Івана Богуна, будинок № 3, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував автомобілем «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_3 , під час руху недотримався безпечної дистанції та допустив наїзд на паркан передньою частиною автомобіля, в результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, а також завдано матеріальних збитків заявниці, оскільки у неї пошкоджений паркан. На місці ДТП було проведено огляд водія на встановлення ступеню сп`яніння, так як з транспортного засобу було чутно запах алкоголю, водій погодився пройти огляд за допомогою приладу «Драгер 6820», результати огляду – 0,00 проміле. Відносно водія ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6742708 за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як водій не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пункт 2.1 «г» Правил дорожнього руху України, а також складено протокол ЕПР1 № 603104 від 28 лютого 2026 року за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 3); 
схемі місця ДТП, складеної 28 лютого 2026 року о 20 годині 28 хвилин в селищі Нова Водолага, вулиця Івана Богуна, будинок № 3, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів,??транспортний засіб, причетний до дорожньо-транспортної пригоди, координати його розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючи дані транспортного засобу та відомості про його пошкодження. При цьому, зазначена інформація підтверджена підписом водія транспортного засобу марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_3 , у зв`язку з чим з неї вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності дійсно порушив положення Правил дорожнього руху (а. с. 4);
копії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28 лютого 2026 року, відповідно до якого ОСОБА_2 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за статтею 383 Кримінального кодексу України, просила органи поліції вжити заходів до водія автомобіля «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , який 28 лютого 2026 року о 20 годині 18 хвилин в селищі Нова Водолага, вулиця Івана Богуна, будинок № 3, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на паркан та пошкодив його (а. с. 5);
письмових поясненнях ОСОБА_2 від 28 лютого 2026 року, яка зазначила, що 28 лютого 2026 року вона знаходилась за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , та близько 20 години 18 хвилин почула сильний гуркіт, схожий на удар, та тріск зі сторони вулиці. Підійшовши до вікна вона побачила автомобіль марки «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_3 , водій якого в`їхав у паркан, який розташований на її прибудинковій території. Водій намагався виїхати, але не зміг, вона злякалась, що він може в`їхати до будинку до якого залишилось близько півметра. З цього приводу вона відразу зателефонувала до поліції. Водієм виявився ОСОБА_1 . Працівники поліції у її присутності провели огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння водія, але той виявився тверезим. В результаті дорожньо-транспортної пригоди їй завдані матеріальні збитки, а саме пошкоджений металевий паркан та розбитий цегляний стовп (а. с. 6);
письмових поясненнях ОСОБА_1 від 28 лютого 2026 року, який вказав, що 28 лютого 2026 року близько 20 години 18 хвилин в селищі Нова Водолага, вулиця Івана Богуна, будинок № 3, сталось дорожньо-транспортна пригода за його участі, а саме було слизько та він здійснив наїзд на паркан та пошкодив його, самостійно виїхати не зміг (а. с. 7);
фототаблиці до протоколу огляду ДТП від 30 січня 2026 року (а. с. 13 – 19).
Приймаючи до уваги вищенаведені дані, які містяться в матеріалах справи, з урахуванням всіх обставин справи, суд доходить висновку, що дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам Правил дорожнього руху, зокрема пункту 13.1, а отже в діях останнього міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна (паркана). 
Доказів на спростування даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення судді не надано. 
Суд також вважає за необхідне зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» року («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», заяви № 15809/02 і № 25624/02), яке з урахуванням положень статей ?8 та 9 Конституції України є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Відтак, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суддя дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення повністю доведена. А тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. 
Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. 
При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, суддя враховує характер його вчинення, ступінь вини, майновий стан, особу правопорушника, а також наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність. 
Відповідно до частини 2 статті 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі. 
В якості обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, суддя вбачає щире каяття ОСОБА_1 та відсутність у нього діючих адміністративних стягнень у останнього.
Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , суддею не встановлено. 
Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 суд зазначає наступне. 
Адміністративна відповідальність має подвійну мету – захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності. 
Перша – репресивно-каральна («штрафна») – полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, - засобом, який попереджає нові правопорушення. 
Друга функція – запобіжно-виховна – тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб. 
Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації. 
Відтак, керуючись принципом верховенства права, з урахуванням вимог статей 33, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень та досягнення мети адміністративного покарання, беручи до уваги характер скоєного адміністративного правопорушення, особу правопорушника та ступень його вини, суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення з урахуванням вимог статей 34, 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Саме ця міра покарання, на думку суду, буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень. 
В порядку частини 5 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення. 
Відповідно до приписів статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. 
Згідно з частиною 1 та пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється. 
Разом із тим, у пункті 9 частини 1 статті 5 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.
Із матеріалів справи суддею встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_5 , виданого 21 жовтня 2025 року Пенсійним фондом України безстроково.
Відтак, незважаючи на накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя вбачає наявність передумов для застосування приписів пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» та звільнення правопорушника від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9, 23, 34, 35, частиною 2 статті 38, статтями 40-1, 124, 245, 246, 256, частиною 2 статті 268, статтями 247, 249 – 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 – 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

П О С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, який стягнути на користь держави (номер рахунку (IBAN): UA 168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету: 21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) – електронне адміністрування податку). 
Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладання штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови – не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
В разі не сплати штрафу у строк встановлений частиною 1 статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення у порядку примусового виконання постанови стягується штраф у подвійному розмірі (1700 гривень 00 копійок). 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Строк пред`явлення до виконання протягом трьох місяців.??? 

Суддя Т. М. Трояновська