ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/354/26
19 березня 2026 року	м.Тернопіль	

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №104650023600 від 22.12.2025 у частині відмови зарахувати спеціальний стаж та призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, передбаченої п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, а саме: з 01.08.1989 по 31.08.2006 на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін в Пантаївській дитячій музичній школі, з 01.09.2006. по 06.11.2006 на посаді викладача вокально-хорових дисциплін в Пантаївській дитячій музичній школі, з 07.11.2006 по 25.08.2020 на посаді викладача по класу сольного та хорового співу в Олександрійській дитячій музичній школі № 1, з 02.09.2020 по 31.08.2021 на посаді заступника директора початкової мистецької школи у ТОВ навчальний-виховний комплекс загальноосвітня школа І ступеня - гімназія - дитячий садок «УМКА ГРАНД», з 01.09.2021 по 25.10.2025 на посаді викладача по класу сольний спів в Комунальному закладі позашкільної освіти сфери культури «Борщагівська мистецька школа» та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, передбачену п. «е» ст. 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII з 15 грудня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернулася 15.12.2025 із заявою до відповідача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
22.12.2025 відповідачем винесено рішення про відмову у призначенні пенсії №104650023600. Відповідач стверджує, що викладачі позашкільних навчальних закладів відсутні в Переліку Постанови Кабінету Міністрів України № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 4 листопада 1993 року (далі – Постанова № 909, Перелік), а також неможливо встановити чи музичні школи відносяться до загальноосвітніх навчальних закладів чи позашкільних навчальних закладів. Вказане рішення вважає протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 02.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позов.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Як слідує з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.08.1989 ОСОБА_1 (далі – позивач): 
з 01.08.1989 по 31.08.2006 перебувала на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін у Пантаївській дитячій музичній школі (записи №1); 
з 01.09.2006 по 06.11.2006 перебувала на посаді викладача вокально-хорових дисциплін у Пантаївській дитячій музичній школі (записи №2-3); 
з 07.11.2006 по 31.08.2012 перебувала на посаді викладача хорового та сольного співу в Олександрійській дитячій музичній школі № 1 (записи №4-5); 
з 01.09.2012 по 25.08.2020 перебувала на посаді завідуючої відділом сольного та хорового співу (записи №6-10);
з 02.09.2020 по 31.08.2021 перебувала на посаді заступника директора з початкової мистецької освіти у «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І ступеня – гімназія – дитячий садок «УМКА ГРАНД» (записи №11-12); 
з 01.09.2021 по 25.10.2025 перебувала на посаді викладача по класу сольного співу (академічного) в Комунальному закладі позашкільної освіти сфери культури «Борщагівська мистецька школа» (записи №13-14).
З наявної в матеріалах справи довідки №35 від 13.07.2020 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, з якої слідує, що позивач працювала повний робочий день в Пантаївській дитячій музичній школі і за період з 01.08.1989 по 06.11.2006 виконувала педагогічну роботу за посадою викладач класу музично-теоретичних дисциплін, що передбачена ст. 55 п.Е Закону України «Про пенсійне забезпечення» код КП ЗПЗО55Е1 підстава Постанова КМУ від 04.11.1993 №909, стаж роботи за період з 01.08.1989 по 06.11.2006, складає 17 років 03 місяці 05 днів. 
З довідки №70 від 29.12.2025 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній виданої Олександрійською дитячою музичною школою, слідує, що позивачка працювала повний робочий день в Олександрійській дитячій музичній школі і за період з 07.11.2006 по 25.08.2020 виконувала педагогічну роботу за посадою викладач сольного і хорового співу, що передбачена ст. 55 Закону України «»Про пенсійне забезпечення» КП ЗПЗО55Е1 підстава Постанова КМУ від 04.11.1993 № 909. Стаж роботи за період з 07.11.2006 по 25.08.2020 складає 13 років 9 місяців 19 днів.
15.12.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Відповідачем винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років №104650023600 від 22.12.2025, яким до спеціального стажу не зараховано період роботи з 01.08.1989 по 06.11.2006 на посаді «викладач» в Пантаївській дитячій музичній школі, з 07.11.2006 по 31.08.2012 на посаді «викладач» та з 01.09.2012 по 10.10.2017 на посаді «завідувач відділом» в Олександрійській дитячій музичній школі, оскільки згідно наданих документів неможливо встановити чи музичні школи відносяться до загальноосвітніх навчальних закладів чи позашкільних навчальних закладів. У зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу право на призначення пенсії за вислугу років відсутнє.
Не погодившись з вищенаведеними наказами позивач звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Згідно з приписами ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01.04.2015), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі Закон № 213-VІІІ) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Вказані зміни набрали чинності 01.04.2015.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VІІІ (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі Закон № 911-VІІІ) у п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років". Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходу на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.
Отже, Законом № 911-VIII встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII.
Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 встановлено, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, наведена норма ст. 55 Закону № 1788-XII підлягає застосуванню з 04.06.2019 в редакції, яка діяла до змін, внесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ ХV Прикінцеві положення Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Також Законом № 2148-VIII абзац 2 п. 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV викладено в такій редакції: «Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».
Суд звертає уваги на те, що вказаною нормою збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону «Про пенсійне забезпечення».
За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи, має право на обчислення її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, яка діяла до змін, внесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII.
Крім того, аналіз змісту п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» дозволяє дійти висновку про те, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік № 909).
Розділ 1 «Освіта» Переліку № 909, встановлює, зокрема, що робота у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на посадах учителів, логопедів, вчителів-логопедів, вчителів-дефектологів, викладачів, сурдопедагогів, тифлопедагогів, вихователів, завідуючих та інструкторів слухових кабінетів, директорів, завідуючих, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючих навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачів філіями, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальних педагогів (організаторів позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичних психологів, педагогів-організаторів, майстрів виробничого навчання, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи дає право на пенсію за вислугу років.
14.06.2000 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 963, якою затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників (далі Перелік № 963), відповідно до якого до посад педагогічних працівників віднесено наступні посади: вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу I і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.
Отже, відповідно до наведених положень, робота у музичній школі на посаді викладача дає право на пенсію за вислугу років.
Крім того, за приписами ст. 28 Закону України від 23.05.1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту» (далі Закон № 1060-XII) система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1060-XII структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.
Частиною 5 ст. 12 Закону України від 22.06.2000 року № 1841-ІІІ «Про позашкільну освіту» (далі Закон № 1841-ІІІ) визначено, що перелік типів закладів позашкільної освіти затверджується Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433 «Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад» передбачено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться мистецькі школи: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону №1841-III педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
Таким чином, аналіз наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що посада викладача музичної школи є педагогічною посадою закладу освіти.
Суд зазначає, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Такий стаж роботи має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії, навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №442/456/17. Подібні висновки також містяться у постановах Верховного Суду від 26.03.2019 у справі № 484/211/17, від 23.01.2020 у справі № 756/9879/16-а та від 12.04.2021 у справі № 721/1053/16-а.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі – Порядок №637).
Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.
Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція №162).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Пунктом 1.2 вказаної Інструкції № 162 визначено, що прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
З трудової книжки НОМЕР_1 від 03.08.1989 позивачки встановлено, що у спірні періоди позивачка працювала, зокрема у період: 
з 01.08.1989 по 31.08.2006 перебувала на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін у Пантаївській дитячій музичній школі (записи №1); 
з 01.09.2006 по 06.11.2006 перебувала на посаді викладача вокально-хорових дисциплін у Пантаївській дитячій музичній школі (записи №2-3); 
з 07.11.2006 по 31.08.2012 перебувала на посаді викладача хорового та сольного співу в Олександрійській дитячій музичній школі № 1 (записи №4-5); 
з 01.09.2012 по 25.08.2020 перебувала на посаді завідуючої відділом сольного та хорового співу (записи №6-10);
з 02.09.2020 по 31.08.2021 перебувала на посаді заступника директора з початкової мистецької освіти у «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І ступеня – гімназія – дитячий садок «УМКА ГРАНД» (записи №11-12); 
з 01.09.2021 по 25.10.2025 перебувала на посаді викладача по класу сольного співу (академічного) в Комунальному закладі позашкільної освіти сфери культури «Борщагівська мистецька школа» (записи №13-14).
Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.
При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.
Таким чином судом встановлено, що записи у трудовій книжці позивача чітко містять відомості про спірний період роботи.
Враховуючи викладені вище положення, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 01.08.1989 по 31.08.2006 на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін в Пантаївській дитячій музичній школі, з 01.09.2006 по 06.11.2006 на посаді викладача вокально-хорових дисциплін в Пантаївській дитячій музичній школі, з 07.11.2006 по 25.08.2020 на посаді викладача по класу сольного та хорового співу в Олександрійській дитячій музичній школі № 1, з 02.09.2020 по 31.08.2021 на посаді заступника директора початкової мистецької школи у ТОВ "Навчальний-виховний комплекс "Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія - дитячий садок «УМКА ГРАНД», з 01.09.2021 по 25.10.2025 на посаді викладача по класу сольний спів в Комунальному закладі позашкільної освіти сфери культури «Борщагівська мистецька школа» підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років, передбаченої п. «е» ст. 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII з 15 грудня 2025 року.
Суд також звертає увагу на те, що з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII відповідач повинен керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.
Доводи відповідача викладені у рішенні про відмову у призначенні пенсії за вислугу років від 22.12.2025 стосовно того, що неможливо встановити чи музичні школи відносяться до загальноосвітніх навчальних закладів чи позашкільних навчальних закладів, не знайшли підтвердження в ході розгляду даної справи, оскільки дорученням Кабінету Міністрів України від 06.01.1995 №397/21 погоджено поширити на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання Порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, без внесення змін до неї, що підтверджується листом Міністерства соціального захисту населення України від 01.02.1995 №01-3/133-02-2. Вказане свідчить про те, що особа, яка займає посаду викладача в музичній школі, є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, і робота на такій посаді дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №104650023600 від 22.12.2025 щодо відмови зарахувати спеціальний стаж та призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII є підставними та підлягають задоволенню.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Статтею 58 Закону №1058-VІІ визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією органів пенсійного фонду, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2025 про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої п. «е» ст. 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, зарахувавши періоди роботи згідно трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 03.08.1989 з 01.08.1989 по 31.08.2006 на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін в Пантаївській дитячій музичній школі, з 01.09.2006 по 06.11.2006 на посаді викладача вокально-хорових дисциплін в Пантаївській дитячій музичній школі, з 07.11.2006 по 25.08.2020 на посаді викладача по класу сольного та хорового співу в Олександрійській дитячій музичній школі № 1, з 02.09.2020 по 31.08.2021 на посаді заступника директора початкової мистецької школи ТОВ "Навчальний-виховний комплекс "Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія - дитячий садок «УМКА ГРАНД», з 01.09.2021 по 25.10.2025 на посаді викладача по класу сольний спів в Комунальному закладі позашкільної освіти сфери культури «Борщагівська мистецька школа».
Слід зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.
Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. 
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позов підлягає до задоволення частково, тому суд присуджує на користь позивача здійснені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 665,60 грн згідно з квитанцією від 26.01.2026 на суму 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 257, 262, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №104650023600 від 22.12.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2025 про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої п. «е» ст. 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, зарахувавши до спеціального страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 03.08.1989: з 01.08.1989 по 31.08.2006 на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін в Пантаївській дитячій музичній школі, з 01.09.2006 по 06.11.2006 на посаді викладача вокально-хорових дисциплін в Пантаївській дитячій музичній школі, з 07.11.2006 по 25.08.2020 на посаді викладача по класу сольного та хорового співу в Олександрійській дитячій музичній школі № 1, з 02.09.2020 по 31.08.2021 на посаді заступника директора початкової мистецької школи ТОВ "Навчальний-виховний комплекс "Загальноосвітня школа І ступеня - гімназія - дитячий садок «УМКА ГРАНД», з 01.09.2021 по 25.10.2025 на посаді викладача по класу сольний спів в Комунальному закладі позашкільної освіти сфери культури «Борщагівська мистецька школа».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 19 березня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 код ЄДРПОУ 14035769). 

Головуючий суддя Грицюк Р.П.