ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 175/8894/23
провадження № 61-14966св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року у складі судді Білоусової О. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М., Свистунової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. 
Позовна заява мотивована тим, що 08 червня 2017 року між нею та  ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб,від якого у них народилося двоє дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначала, що за час шлюбу ними за спільні кошти було придбано наступне майно:
- автомобіль марки «MAZDA», модель «СХ-5», 2020 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- садовий будинок № НОМЕР_2 , розташований у садівничому товаристві «Авіатор» (далі - СТ «Авіатор») Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 30,2 кв. м;
- земельна ділянка, площею 0,741 га, кадастровий номер 1221455800:01:103:0014, розташована у СТ «Авіатор» Слобожанської селищної Дніпровського району Дніпропетровської області. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року у справі № 202/4055/23, що набрало законної сили 18 липня 2023 року, шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. 
Позивачка вказувала, що після розірвання шлюбу вони не змогли дійти згоди щодо поділу зазначеного майна, право власності на які зареєстровано за відповідачем.
З огляду на викладене,  ОСОБА_1 просила суд визнати за нею у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частку садового будинку та земельної ділянки, а спірний автомобіль залишити за відповідачам, стягнувши з останнього на її користь грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки вказаного автомобіля у сумі 473 841,80 грн згідно з висновком судового експерта-автотоварознавця по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 05 жовтня 2023 року № 9681.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «MAZDA», модель «СХ-5», 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який оформлений на ОСОБА_2 , у розмірі 63 521,51 грн.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового будинку № НОМЕР_2 у СТ «Авіатор» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 30,2 кв. м, який складається з: господарські будівлі та споруди: сарай Б, цегловий; водоколонка к, з металевих труб; огорожа N? 1-2, металева.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв. м, який складається з: господарські будівлі та споруди: сарай Б, цегловий; водоколонка к, з металевих труб; огорожа N? 1-2, металева.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,741 га, кадастровий номер 1221455800:01:103:0014, що розташована у СТ «Авіатор» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,741 га, кадастровий номер 1221455800:01:103:0014, що розташована у СТ «Авіатор» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із того, що у силу вимог статей 60, 69, 70 СК України спірне нерухоме та рухоме майно сторонами набуто за час шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу у рівних частках. Вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля є обґрунтованими, оскільки він є неподільною річчю. Разом з тим, при визначенні вартості автомобіля суд виходив із його дійсної вартості на час розгляду справи, що відповідно до висновку експерта про оцінку транспортного засобу від 23 травня 2024 року № 06/24А становить 127 043,02 грн, так як він суттєво пошкоджений, а тому грошова компенсація за 1/2 частку вказаного автомобіля має складати 63 521,51 грн, а не 473 841,80 грн, як просила позивачка. 
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції в частині визначення судом розміру грошової компенсацію вартості 1/2 частки вказаного автомобіля,  ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року - без змін. 
Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи із дійсної його вартості на час розгляду справи. Установлено, що спірний автомобіль 03 липня 2023 року потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), що суттєво вплинуло на його вартість. Вказана ДТП відбулася у період, коли подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі, тобто до набрання 18 липня 2023 рокурішенням суду про розірвання шлюбу законної сили. Згідно з висновком експерта про оцінку транспортного засобу від 23 травня 2024 року № 06/24А ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля марки «MAZDA», модель «СХ-5», 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки становить 127 043,02 грн. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача грошова компенсація вартості 1/2 частки спірного автомобіля у розмірі 63 521,51 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля у сумі 63 521,51 грн скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким її позов у цій частині задовольнити в повному обсязі. 
Отже, судові рішення оскаржуються лише в частині визначеного судами розміру грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в іншій частині судові рішення у касаційному порядку не переглядаються. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 175/8894/23 з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
У грудні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2026 року відзив представника  ОСОБА_2  - адвоката Погрібняка О. М. на касаційну скаргу  ОСОБА_1 повернуто заявникові без розгляду, оскільки такий було подано з пропуском строку, встановленого ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року, та без клопотання про продовження цього процесуального строку. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили всіх обставин справи, не врахували, що відповідач вже після ухвалення 15 червня 2023 року рішення суду про розірвання шлюбу без її згоди передав спірний автомобіль у користування третій особі - ОСОБА_5 , який, керуючи вказаним автомобілем, 02 липня 2023 року потрапив у ДТП, внаслідок чого транспортному засобу завдано ушкоджень на суму 823 241,93 грн. Таким чином, відповідач фактично своїми діями пошкодив спільне сумісне майно подружжя, а саме спірний автомобіль, середньо ринкова вартість якого без урахування завданих ушкоджень становить 995 760 грн, що встановлено висновком експерта про оцінку транспортного засобу від 23 травня 2024 року № 06/24А, який наданий відповідачем. Отже, судами помилково взято в якості вартості спірного транспортного засобу ринкову вартість аварійно пошкодженого автомобіля у розмірі 127 043 грн, оскільки в такому випадку підлягало застосуванню положення частини другої статті 70 СК України, згідно з якої при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Судом установлено, що 08 червня 2017 року між позивачкою та  ОСОБА_2  було зареєстровано шлюб,від якого у них народилося двоє дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з витягів з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 16 жовтня 2023 року та від 23 жовтня 2023 року, право власності на автомобіль марки «MAZDA», модель «СХ-5», 2020 року випуску, було зареєстроване 17 липня 2020 року за ОСОБА_2 у Територіальному сервісному центрі № 1241.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 23 жовтня 2023 року за № 351409231, право власності на садовий будинок, загальною площею 30,2 кв. м, за адресою: СТ «Авіатор» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Чаладзе Г. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 579. 
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 23 жовтня 2023 року за № 351409231, право власності земельну ділянку, кадастровий номер 1221455800:01:103:0014, площею 0,0741 га, зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Чаладзе Г. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 583.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року у справі № 202/4055/23, що набрало законної сили 18 липня 2023 року, шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 
Відповідно до висновку судового експерта-автотоварознавця по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 05 жовтня 2023 року № 9681, який наданий позивачкою, середньоринкова вартість автомобіля марки «MAZDA», модель «СX-5», 2020 року випуску, складає 947 683,59 грн.
Згідно з висновку експерта про оцінку транспортного засобу від 23 травня 2024 року № 06/24А, який наданий відповідачем, ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля марки «MAZDA», модель «СX-5», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на дату оцінки складає 127 043,02 грн.
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див.: постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19, провадження № 61-14809сво21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, зроблено висновок, що «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України)».
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).
Положення частини п`ятої статті 71 СК України не вимагають обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Подібні за змістом правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16,провадження № 61-37616св18, від 24 лютого 2021 року у справі № 127/16630/17, провадження № 61-83св21, від 09 червня 2021 року у справі № 761/18817/17, провадження № 61-6447св21, від 14 листопада 2024 року у справі № 727/1140/21, провадження № 61-14646св23.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Судам також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  було придбано автомобіль марки «MAZDA», модель «СХ-5», 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя і на нього поширюється презумпція спільності майна подружжя. Оскільки спірний автомобіль є неподільною річчю, то позовні вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 його частки є обґрунтованими. 
Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості вказаного автомобіля, суди правильно виходили із дійсної його вартості на час розгляду справи. Зазначене узгоджується з нормами СК України та правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15, провадження № 61-9018сво18.
Так, установивши, що спірний автомобіль 03 липня 2023 року потрапив у ДТП, що суттєво знизило його вартість. Вказана ДТП відбулася у період, коли подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі, тобто до набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, а згідно з висновком експерта про оцінку транспортного засобу від 23 травня 2024 року № 06/24А ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля марки «MAZDA», модель «СХ-5», 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки становить 127 043,02 грн, суди дійшли правильного висновку про те, що на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача грошова компенсація вартості 1/2 частки спірного автомобіля у розмірі 63 521,51 грн.
Доводи касаційної скарги про те, що у спірних правовідносинах підлягало застосуванню положення частини другої статті 70 СК України, згідно з якої при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, є безпідставними, оскільки позивачкою не доведено таких обставин. 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи не беруться до уваги, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі. При цьому у справі, яка переглядається, і у наведених заявником постановах Верховного Суду різні фактичні обставини.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник
Г. В. Коломієць
Ю. В. Черняк