ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року	справа № 640/37893/21	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.
Суть справи.
До Окружного адміністративного суду міста Києва 22.12.2021 звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати:
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №1214290-3313-2615 від 01.04.2020;
податкову вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 04.06.2021 №0040240-1306-2657;
- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві виключити із суми заборгованості платника податків Фізична особа-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельного податку, що виникла за період часу 2020 рік в сумі 102442,38 грн.
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Бояринцевої М.А. від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
На підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (в редакції Закону України від 16.07.2024 №3863-ІХ «Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ») проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, за результатами якого справа передана на розгляд та вирішення Львівському окружному адміністративному суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського окружного адміністративного суду таку передано для розгляду судді Кравціву О.Р.
Ухвалою суду від 31.01.2025 справу №640/37893/21 прийнято до провадження та вирішено здійснити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач здійснює діяльність за адресою АДРЕСА_1 , оскільки за цією адресою має у власності нежитлову адміністративну будівлю та земельну ділянку з прибудинковою територією, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку. Між позивачем та ТОВ «АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ «ДОБРОЛЬОТ» укладено договір відповідального зберігання, згідно з яким виконання своїх обов`язків з відповідального зберігання майна здійснюється зберігачем у приміщеннях першого поверху будівлі та прибудинковій території зберігача, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа вищевказаних приміщень 213,8 кв.м, прибудинкової території - 45,5 кв. м.). На виконання умов договору ТОВ «АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ «ДОБРОЛЬОТ» двічі у 2020 року здійснювались оплати відповідно до платіжних доручень №120 від 23.06.2020 в сумі 31122,00 грн. та №141 від 21.12.2020 в сумі 33632,00 грн. Таким чином, земельна ділянка з кадастровим №8000000000:75:073:020 використовувалась позивачем безпосередньо в господарській діяльності, для цілей відмінних від оренди, отже позивач має право на пільгу, а саме звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку). Також, вказує, що спірне податкове повідомлення-рішення надіслану позивачу не за місцем реєстрації. Вказує, що з урахуванням того, що позивач є платником єдиного податку і використовує нежилі приміщення для провадження господарської діяльності, визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку на земельну ділянку, яка знаходиться під таким приміщенням, та прибудинкової ділянки є протиправним та не узгоджується з пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.
Відповідач відзиву у встановлений строк не подав.
Після прийняття справи до провадження подав додаткові пояснення, в яких вказав, що у разі придбання будівлі або споруди на підставі цивільно-правової угоди, фізична особа (фізична особа-підприємець) повинна з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташована така будівля (споруда, її частина), з у рахуванням площі будівлі. Отже, позивач, як власник нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Вказує, що умовою для несплати земельного податку за спрощеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Проте у справі відсутні докази використання у господарській діяльності саме земельної ділянки. Позивач, який є фізичною особою-підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування та надає спірне житлове приміщення в оренду третім особам не підлягає звільненню від сплати земельного податку, як платник єдиного податку, оскільки земельна ділянка, яка є об`єктом оподаткування, не використовується позивачем для провадження господарської діляності.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, – через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).
Суд на підставі позовної заяви, додаткових пояснень, а також долучених письмових доказів,
в с т а н о в и в :
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 23.08.2019 зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (запис №25880000000046211). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 21.12.2021 зареєстроване місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 – АДРЕСА_2 .
Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку 3 групи із ставкою 5%. Видами діяльності вказано: 14.12 Виробництво робочого одягу; 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.10 Складське господарство; 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; 55.20 Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання; 55.30 Надання місць кемпінгами та стоянками для житлових автофургонів і причепів; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний).
Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2019 позивач зареєстрував 28.02.2014 право власності на нежитлову адміністративну будівлю загальною площею 668,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площа земельної ділянки складає 0,0542 га. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.08.2019 державна реєстрація земельної ділянки проведена 29.07.2019.
ГУ ДПС у м. Києві прийняло 01.04.2020 податкове повідомлення-рішення №1214290-3313-2615, яким позивачу визначено грошове зобов`язання із сплати «земельного податку з фізичних осіб» за 2020 рік у сумі 102442,38 грн.
Також, у зв`язку із несплатою земельного податку ГУ ДПС у м. Києві винесло податкові вимоги від 01.04.2020 №1214290-3313-2615 на суму 102442,38 грн та від 04.06.2021 №0040240-1306-2657 на суму 102442,38 грн.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону..
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовано Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (далі – ПК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з пунктом 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Статтею 15 ПК України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з статтею 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Пунктом 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України визначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Пунктом 269.1 статті 269 ПК України встановлено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (пункт 270.1 статті 270 ПК України).
Підпунктами 271.1.1 та 271.1.2 пункту 271.1 статті 270 ПК України передбачено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пункт 271.2 статті 271 ПК України).
Отже, за загальним правилом, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності, є об`єктом оподаткування земельним податком.
Відповідно до пункту 274.1 статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності) (пункт 274.2 статті 274 ПК України).
Згідно з пунктом 277.1 статті 277 ПК України ставки податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів або в межах населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
Відповідно до статті 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно з пунктом 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Пунктом 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Згідно з статтею 30 ПК України податкова пільга – це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.
Статтею 281 ПК України встановлено пільги зі сплати земельного податку для фізичних осіб.
Від плати податку звільняються, зокрема, фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Нормами пункту 287.6 статті 287 ПК України (у редакції, яка діяла до 01.01.2015) встановлювалося, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Пунктом 287.6 статті 287 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, яка діє з 01.01.2015) встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із доказів у справі суд встановив, що ГУ ДПС у м. Києві прийняло 01.04.2020 податкове повідомлення-рішення №1214290-3313-2615, яким позивачу визначено грошове зобов`язання із сплати «земельного податку з фізичних осіб» за 2020 рік у сумі 102442,38 грн.
Суд зауважує, що обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV.
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України та статтею 377 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
Платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування).
З моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Нормою пункту 287.6 статті 287 ПК України законодавець пов`язував обов`язок сплати податку за земельні ділянки з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці (до 01.01.2015), та з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (після 01.01.2015).
Суд встановив, що ОСОБА_1 набув 28.02.2014 право власності на нежитлову адміністративну будівлю загальною площею 668,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Отже, зважаючи на те, що позивач набув право власті на адміністративну будівлю у 2014 році, то у нього виник обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку саме з моменту набуття права власності на такий об`єкт нерухомого майна і такий обов`язок продовжує існувати незважаючи на зміну правового регулювання пункту 287.6 статті 287 ПК України (01.01.2015).
Сторонами не заперечується той факт, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до пункту 291.2 статі 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Пунктом 269.2 статті 269 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).
Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, як податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
При цьому, спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених пунктом 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Умовою звільнення від сплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Так, фізичні особи-підприємці, що перебувають на спрощеній системі оподаткування не є платниками земельного податку лише за земельні ділянки, які використовуються ними для провадження підприємницької діяльності, і доходи від провадження якої оподатковуються єдиним податком.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №815/2146/17.
Суд встановив, що у власності позивача перебуває адміністративна будівля загальною площею 668,2 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0542 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
При цьому, згідно з договором відповідального зберігання від 01.01.2020 позивач (за умовами договору – Зберігач) зобов`язався прийняти на відповідальне зберігання майно ТОВ «АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ «ДОБРОЛЬОТ» (за умовами договору – Поклажодавець) у приміщені першого поверху будівлі та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 (загальна площа приміщень 213,8 кв.м., прибудинкова територія – 45.5 кв.м.). Також, позивач надав акти наданих послуг №1-№12 (з січня 2020 по грудень 2020 року), платіжні інструкції від ТОВ «АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ «ДОБРОЛЬОТ».
Суд зауважує, що наданні приміщень та прибудинкової території для виконання умов договору відповідального зберігання відповідає видам діяльності ФОП ОСОБА_1 .
Водночас відповідачем не надано, а судом не встановлено, що позивач використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості (адміністративну будівлю та земельну ділянку) для здачі в оренду чи лізинг.
Отже, наявність двох умов надання пільги, а саме: використання позивачем власної земельної ділянки у своїй господарській діяльності та наявність у позивача статусу платника податку 3 групи спрощеної системи оподаткування, обумовлює звільнення позивача від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності на майно (в частині земельного податку) у 2020 році.
Окрім цього, слід звернути увагу і той факт, що ОСОБА_1 згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 від 28.03.2001 відноситься до 2 категорій осіб, які мають право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Посвідчення безстрокове та діє на всій території України /арк.спр.54/.
Як вже зазначалося, відповідно до приписів статті 281 ПК України від плати земельного податку звільняються, зокрема, фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Отже, позивач визнаний особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії має податкову пільгу та відповідно до статті 281 ПК України звільняється від плати земельного податку.
Водночас відповідачем вказаного факту не враховано. При цьому, доказів скасування статусу позивача, як особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідачем до суду не надано.
Так, відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що об`єкти нерухомості (адміністративна будівля та земельна ділянка), які належать позивачу на праві власності, використовуються ним не для його господарській діяльності. При цьому, проігнорував встановлений позивачу статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії.
Враховуючи викладене та встановленій обставини справи, суд висновує, що відповідач при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення діяв без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії) що призвело до безпідставного прийняття податкових повідомлень-рішень.
Щодо позовних вимог про скасування податкової вимоги суд зазначає, що ГУ ДПС у м. Києві не надало суду доказів, які б свідчили про відкликання податкових вимог від 01.04.2020 №1214290-3313-2615 на суму 102442,38 грн та від 04.06.2021 №0040240-1306-2657 на суму 102442,38 грн у зв`язку з оскарженням у судовому порядку податкового повідомлення-рішення №1214290-3313-2615 від 01.04.2020.
Оскільки суд дійшов висновку про наявність правових підстав визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №1214290-3313-2615 від 01.04.2020, податкові вимоги від 01.04.2020 №1214290-3313-2615 та від 04.06.2021 №0040240-1306-2657, також протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому, оскільки суд виснував про протиправність податкових вимог, задоволенню підлягає і похідна вимога про коригування відомостей в інтегрованій картці платника шляхом виключення відомостей суми заборгованості платника податків із сплати земельного податку.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Тому, позову слід задовольнити повністю.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, судові витрати зі сторін стягувати не слід.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, -
в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у м. Києві від 01.04.2020 №1214290-3313-2615.
3. Визнати протиправними та скасувати податкові вимоги Головного управління ДПС України у м. Києві від 01.04.2020 №1214290-3313-2615 та від 04.06.2021 №0040240-1306-2657.
4. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ЄДРПОУ ВП 44116011) внести зміни в інтегровану картку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення заборгованості зі сплати земельного податку.
5. Судовий збір зі сторін не стягувати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (зі змінами та доповненнями) подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

  Суддя	  Кравців Олег Романович