ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/82/26 

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло», м. Київ
до відповідачів 1) Обухівської міської ради Київської області, м. Обухів Київської області
2) Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, м. Обухів Київської області
про стягнення 60 964,05 грн.

без виклику представників;
СУТЬ СПОРУ:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло», м. Київ (далі по тексту – ТОВ «Київщина-Житло») через систему «Електронний суд» звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою від 07.01.2026 до відповідачів: 1) Обухівської міської ради Київської області, 2) Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, в якій просить стягнути з Обухівської міської ради Київської області шляхом стягнення з рахунків Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області на користь ТОВ «Київщина-Житло» 60 964,05 грн., з яких:
10 455,56 грн. 3% річних, нарахованих за період з 10.02.2025 по 30.05.2025,
50 508,49 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період лютий-травень 2025 року,
за прострочення виконання рішення Господарського суду Київської області у справі №911/1524/24.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.01.2026 відкрито провадження у справі №911/82/26 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
21.01.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача-1 подав відзив на позовну заяву вих.№157 від 20.01.2026, в якому заперечує проти позову, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності, вимогам чинного законодавства та практиці застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеній у постановах ВС, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.
Відповідач-1, посилаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №420/2411/19, твердить, що позивач вправі був заявити до стягнення з відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання судового рішення з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа.
28.01.2026 через систему «Електронний суд» ТОВ «Київщина-Житло» подало відповідь на відзив (вх.№1542/26 від 29.01.2026), в якій просить суд визнати причини пропуску строку на подання відповіді поважними та поновити ТОВ «Київщина-Житло» пропущений процесуальний строк; відхилити заперечення Обухівської міської ради як необґрунтовані, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Позивач твердить, що посилання відповідача на трьохмісячний пільговий термін є безпідставним, оскільки Обухівська міська рада не є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону №4901-VI.
Позивач вважає, що твердження відповідача про залежність виконання рішення суду у справі №911/1524/24 від процедури Казначейства є безпідставним. Відповідач, як головний розпорядник коштів місцевого бюджету мав законне право та обов`язок самостійно подати до казначейства платіжну інструкцію на перерахування коштів стягувачу на виконання судового рішення.
Щодо клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив, суд зазначає таке.
Клопотання обґрунтоване тим, що відзив відповідача надійшов до електронного кабінету позивача 21.01.2026 о 17:29, з урахуванням часу доставки вважається, що сторона отримала відзив 22.01.2026.
У період з 21 по 28 січня 2026 року у м. Києві, де розташоване робоче місце представника позивача, відбулися масовані ракетно-дронові атаки на об`єкти енергетичної інфраструктури, внаслідок чого було запроваджено екстрені відключення електроенергії.
Відтак, позивач просить відновити процесуальний строк для подання відповіді на відзив.
Суд звертає увагу, що в ухвалі від 15.01.2026 про відкриття провадження встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив п`ять днів з дня отримання відзиву.
Відзив доставлено до Електронного кабінету позивача 21.01.2026 о 10:22, що підтверджується доданою до відзиву квитанцією №5702733 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
Суд встановив, що строк на подання відповіді на відзив сплив 26.01.2026.
Відповідно до ч.1, 5 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
З огляду на те, що відповідь на відзив подана з незначним пропуском строку та враховуючи енергетичну та безпекову ситуацію в країні, суд поновлює позивачу строк на подання відповіді на відзив та долучає його до матеріалів справи.
03.02.2026 через систему «Електронний суд» представник Обухівської міської ради подав заперечення на відповідь на відзив вих.№300, в яких зазначає, що твердження позивача щодо нібито неправомірного застосування Обухівською міською радою закону №4901-VI не відповідає дійсності.
Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 ГПК України).
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши позов ТОВ «Київщина-Житло» до 1) Обухівської міськради; 2) Виконкому Обухівської міськради, про стягнення 60 964,05 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд
УСТАНОВИВ:
Відносини між сторонами неодноразово були предметом розгляду в господарських судах, зокрема у справах №911/21/21, №911/1524/24.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №909/948/18.
Рішенням Господарського суду Київської області від 09.04.2021 у справі №911/21/21 встановлено факт завдання ТОВ «Київщина-Житло» збитків, внаслідок укладання 20.12.2006 договору оренди землі в м. Обухів, вул. Каштанова Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223110100:01:100:0008, строком на 11 років під будівництво Житлового комплексу, який в подальшому визнано недійсним. Стягнуто з Обухівської міської ради Київської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» 9109 192,00 грн. збитків та 136 637,00 грн. судового збору.
Вказане рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 рішення Господарського суду Київської області від 09.04.2021 у справі №911/21/21 залишено без змін.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №911/21/21 ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2022 у справі №911/21/21 скасовано. Змінено порядок виконання рішення Господарського суду Київської області від 09.04.2021 у справі №911/21/21 в частині стягнення з Обухівської міської ради Київської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» 9 109 192, 00 грн. збитків та 136 637, 00 грн. судового збору. Стягнуто з Обухівської міської ради Київської області шляхом стягнення з рахунків Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, що є розпорядником бюджетних коштів Обухівської міської ради Київської області, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» 9 109 192,00 грн. збитків та 136 637,00 грн. судового збору. Стягнуто з Обухівської міської ради Київської області шляхом стягнення з рахунків Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, що є розпорядником бюджетних коштів Обухівської міської ради Київської області, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» 2 481,00 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
У червні 2024 року ТОВ «Київщина-Житло» звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Обухівської міської ради та Виконкому Обухівської міської ради про стягнення 3 890 511,84 грн. інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення сплати коштів за рішенням суду у справі № 911/21/21 в порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Київської області від 23.09.2024 у справі №911/1524/24, яке залишене без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025, стягнуто з Обухівської міської ради Київської області шляхом стягнення з рахунків Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області 433 421,77 грн. процентів річних, 709 314,23 грн. інфляційних втрат, 13 712,83 грн. судового збору.
При цьому, базою для нарахування інфляційних втрат та процентів річних суд визначив виключно суму основного боргу, не обтяжену додатковими нарахуваннями.
Звертаючись до суду із позовом у справі №911/82/26, ТОВ «Київщина-Житло» просить стягнути інфляційні втрати та проценти річних, за прострочення виконання рішення у справі №911/1524/24. Тобто базою для нарахування позивач визначає стягнуті рішенням у справі №911/1524/24 інфляційні втрати, проценти річних та судовий збір, що в загальному розмірі становить 1 156 448,83 грн.
Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.
По-перше, відповідно до положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно з ч.1-2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що процедура стягнення заборгованості за рішенням суду із місцевого бюджету суттєво відрізняється від процедури стягнення заборгованості із юридичної особи приватного права.
Відповідно до частини 4 ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
Отже, Обухівська міська рада як орган місцевого самоврядування дотримується принципів бюджетної системи (ст. 7 БК України), визначає напрями використання коштів місцевого бюджету відповідно до закону та не має іншого способу виконання судового рішення, ніж той, що передбачений чинним законодавством.
Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України установлено, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ №845 від 03.08.2011 (далі по тексту – Порядок). 
Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
При цьому, обов`язок подання виконавчого документу до органів Казначейства Порядок покладає саме на стягувача (п. 6 Порядку).
Відповідно до пункту 25 Порядку, безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.
Відповідно до абз. 3 п. 26 Порядку судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету. В разі коли у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів зазначений код не передбачений або за таким кодом до кінця бюджетного періоду сума бюджетних асигнувань менша, ніж сума списання, або відсутні відкриті асигнування (залишки коштів на рахунках), безспірне списання судових витрат, штрафів здійснюється за кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким здійснюється стягнення коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів.
Пунктами 43, 44 Порядку передбачено, що  орган влади Автономної Республіки Крим та орган місцевого самоврядування подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів місцевого бюджету згідно з пунктом 41 цього Порядку та їх перерахування на рахунок стягувача. 
Після закінчення такого строку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету. 
У разі коли для здійснення безспірного списання коштів місцевого бюджету згідно з пунктом 41 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, орган Казначейства подає протягом місяця з дня надходження виконавчих документів місцевому фінансовому органові пропозиції щодо внесення змін до рішення про місцевий бюджет або виділення коштів з резервного фонду місцевого бюджету на зазначену мету.
Орган Казначейства відкладає безспірне списання коштів місцевого бюджету та поновлює його з дати набрання чинності рішенням про внесення змін до рішення про місцевий бюджет або виділення коштів з резервного фонду місцевого бюджету на зазначену мету.
Відповідно до викладеного рішення про стягнення коштів місцевого бюджету виконуються на підставі виконавчих документів органами Казначейства з моменту відкриття відповідних асигнувань та у порядку черговості надходження таких документів до органів казначейства.
Наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2024 у справі №911/1524/24 був виданий 12.05.2025 (після повернення матеріалів справи із касаційної інстанції).
ТОВ «Київщина-Житло» звернулось до органу Казначейства із заявою щодо виконання наказу від 12.05.2025 у справі №911/1524/24 лише 23.05.2025, про що зазначено у листі Управління Державної казначейської служби України в Обухівському районі Київської області №03-43-10/345 від 23.05.2025.
30.05.2025 за платіжними інструкціями №124-127 виконано рішення суду у справі №911/1524/24 та перераховано на користь позивача стягнуті інфляційні втрати, проценти річних та судовий збір.
При цьому, суд звертає увагу, виконання рішення відбулось із дотриманням встановленої процедури та у строки, передбачені Порядком №845, а тому суд вважає неспроможними твердження позивача про прострочення виконання рішення суду.
Крім того, як уже було зазначено вище, Обухівська міська рада в силу положень законодавства не має іншого способу виконання судового рішення, ніж той, що передбачений чинним законодавством, зокрема стягнення коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України.
По друге, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у справі №366/203/21 від 03.10.2023 надала такий правовий висновок: «У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).
Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16, від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, а також Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц).
Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19)).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) зробила висновок, про те, що, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведених правових позицій, суд дійшов висновку, що базою для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями. Водночас таке нарахування може здійснюватися за весь період прострочення виконання зобов`язання, однак обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, але у будь-якому випадку обмежується моментом фактичного виконання боржником основного зобов`язання.
Суд вважає, що позивач безпідставно визначив як базу для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних суму, присуджену судовим рішенням від 23.09.2024 у справі №911/1524/24. Таке рішення саме по собі не створює нового грошового зобов`язання. Стягнуті судом інфляційні втрати та проценти річних мають акцесорний, похідний характер, є невід`ємно пов`язаними з основним зобов`язанням та не можуть бути самостійною базою для подальшого нарахування інфляційних втрат і процентів річних на інфляційні втрати та проценти річних.
За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про відмову у позові ТОВ «Київщина-Житло» про стягнення 60 964,05 грн.
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Решта доводів учасників справи та всі подані відповідно до процесуального закону докази судом уважно досліджені та розглянуті та не спростовують вказаного висновку суду. У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Звертаючись до суду з позовом, позивач за платіжною інструкцією №259 від 24.12.2025 сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. (1,5% від ціни позову). 
Разом із тим, враховуючи, що позовна заява була подана 07.01.2026 через систему «Електронний суд», судовий збір мав розраховуватись із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 згідно з ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та за відповідною ставкою прожиткового мінімуму встановленого законом на 1 січня календарного року.
Відтак, у зв`язку із відмовою у позові відповідно до ст. 129 ГПК України суд залишає за позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
При цьому, позивач не позбавлений права вирішити питання повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 365,60 грн. у спосіб звернення до суду з відповідним клопотанням відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
У позові Товариству з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх