СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №306/1376/25
Провадження № 2/306/59/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(з а о ч н е)
23 березня 2026 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Жиганської Н.М.
за участю секретаря судового засідання Мігалко Е.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності.
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Касинець Василина Володимирівна звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 у якому просить провести поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Виділити ОСОБА_1 в натурі належну йому частину домоволодіння АДРЕСА_1 (частина житлового будинку загальною площею - 43,40 кв.м.; житловою площею 10,40 кв.м.) в окреме домоволодіння з присвоєнням окремої адреси. Виділити ОСОБА_2 в натурі належну їй частину домоволодіння АДРЕСА_1 (частина житлового будинку загальною площею - 83,40 кв.м.; житловою площею 52,00 кв.м.) із збереженням адреси АДРЕСА_1 . Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за зменшення його частки власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у розмірі 191530 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5754,40 грн. сплаченого судового збору за подання позову до суду, 16000 грн. витрат на правничу допомогу, 4000 грн. - витрат на проведення оцінки домоволодіння.
Суд своєю ухвалою від 19.09.2025 року прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та заінтересованій особі копія заяви з доданими документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 02.12.2025 року.
Представник-адвокат Касинець В.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 подала до суду заяву (вх.№1394) про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві за наявними у справі доказами.
Відповідач відзив (заперечення) на позовну заяву не подала. Поштове повідомлення повернуто до суду із відміткою "адресат відсутній" (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним», а.с.72-73, а.с.82, а.с.95). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання нею відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України).
Суд проводить розгляд без участі сторін за наявними доказами у справі та доходить такого висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ:
В частині вимоги позивача про поділ майна у натурі, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Поняття спільної часткової власності визначено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а)множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).
Позивач у позовній заяві зазначає, що за договором дарування житлового будинку від 30.04.2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували, а ОСОБА_2 та ОСОБА_5 прийняли у дар житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , а саме: даритель ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_4 подарувала належну йому частину житлового будинку на ім`я ОСОБА_2 ; даритель ОСОБА_3 подарувала належну їй частину житлового будинку на ім`я ОСОБА_5 . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3600138 від 18.05.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 являються власниками по частці житлового будинку в АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування від 21.03.2024 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 (позивач) прийняв у дар частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №370852252 від 21.03.2024 року ОСОБА_1 (позивач) є власником частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ст.317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; ч. 3 ст. 358 ЦК України - кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності: ч.1,3 ст.364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації; ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (правова позиція Веховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.05.2021 року, спрааі № 501/2148/17: "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна").
Судом досліджено: копію технічного паспорту (1434) від 07.05.2025 року, копію висновку щодо технічної можливості поділу об?єкта нерухомого майна від 07 травня 2025 року, складених ФОП ОСОБА_8 (сертифікат техніка з інвентаризації нерухомого майна АЄ №001310, свідоцтво експерта №1712), згідно яких за технічними показниками об?єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 може бути поділено. Кількість новоутворених об?єктів нерухомого майна:
1-й об?єкт загальною площею - 83,40 кв.м.; житловою площею - 52,00 кв.м., а саме приміщення: 1-1 (6,60 кв.м.) - передпокій; 1-2 (22,70 кв.м.) - вітальня, 1-3 (12,70 кв.м.) - житлова, 1-4 (16,60 кв.м.) - житлова, 1-5 (11,10 кв.м.) - їдальня, 1-6 (7,60 кв.м.) - кухня, 1-7 - (6,10 кв.м.) - ванна; 
2-й об?єкт: загальною площею - 43,40 кв.м.; житловою пл. 10,40 кв.м., а саме приміщення: 2-1 (12,00 кв.м.) - передпокій; 2-2 (10,40 кв.м.) - житлова, 2-3 (12,40 кв.м.) - кухня, 2-4 (3,80 кв.м.) - ванна, 2-5 (2,70 кв.м.) - комора, 2-6 (2,10 кв.м.) - вбиральня.
В загальному користуванні: навіс літ. Б, вбиральня літ.В, споруди №1-2.
Судом встановлено, що запропонований варіант поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 передбачає відступ від ідеальних часток, але враховує можливість виділити кожному співвласнику відокремлену частину будинку із самостійним виходом, враховує фактичне користування співвласників.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що такий варіант поділу (виділу) є найбільш наближений до фактичного порядку користування будинком та розміру ідеальних часток кожного з них, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності необхідно задовольнити.
Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи норми ст.356, 358, 364 ЦК України - виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Тобто, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Отже, суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно (провові позиції Верховного Суду у постанові від 13.07.2023 року, справа № 583/2924/20; упостанові від 16.11.2016 року, справа№6-1443цс16; у постанові від 10.05.2023 року, справа № 404/7307/14.
Судом досліджено звіт про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_9 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №393/21 від 18.05.2021 року), згідно висновку про вартість майна від 06 липня 2025 року ринкова вартість об`єкту оцінки, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату оцінки з округленням склала 1150880 грн. без урахування ПДВ. При цьому вартість об?єкту №1 становить 756970 грн., об?єкту №2 - 383910 грн.
З огляду на вищезазначене, враховуючи, що ОСОБА_1 (позивач) фактично користується об?єктом №2 та бажає виділити йому в натурі саме цей об?єкт, який є меншим за об?єкт №1, при цьому частки сторін у праві власності на житловий будинок є рівними, суд вважає стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 ггрошову компенсацію за зменшення його частки у розмірі 191530 грн (1150880 : 2 = 575440 - 383910 = 191530 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
На підставі досліджених у судовому засіданні доказів наданих позивачем на обґрунтування позовних вимог, з урахуванням того, що відповідачем заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги не подано, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити.

В частині вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до квитанції до платіжної інструкції 1.232793741.1 від 25.07.2025 року.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені ОСОБА_1 , які складаються з судового збору у розмірі 5754,40 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; ч.8 ст.141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач у позовній заяві визначив вартість витрат на проведення оцінки домоволодіння у розмірі 4000 грн. та додав до позову копію платіжної інструкції 2.201955337.1 від 05.07.2025 року з призначенням платежу - за послугу (звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором).
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення оцінки домоволодіння, поскільки позивачем доведено документально факт оплати оцінки та необхідність цього звіту для визначення реальної вартості спірного майна, позивач має право на відшкодування витрат за таку проведену оцінку до подання позову, оскільки такі витрати пов`язані з розглядом справи та суд урахував відповідний висновок про оцінку майна як доказ (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 року, справа №712/4126/22).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; ч.4 ст. 137 ЦПК України - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).
Вартість наданих послуг адвокатом визначена у розмірі 16000 грн.
На підтвердження витрат на правову допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги №141/25 від 28.01.2025 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Касинець Василиною Володимирівною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/3155 від 18.05.2023 року); детальний опис правничої допомоги щодо комплексного ведення справи: первинна усна консультація щодо перспектив розгляду, підготовка та подання позовної заяви, підготовка та подання інших заяв по суті справи та прцесуальних заяв, участь у судових засіданнях, отримання судового рішення по суті спору, роз`яснення клієнту його змісту та порядку оскарження - вартість 16000 грн. (8000 грн. - протягом 5 днів з дня підписання угоди, 8000 грн. - протягом 5 днів після ухвалення рішення по суті спору); платіжна інструкція №2PL329331 від 29.01.2025 року щодо оплати за надання правової допомоги у розмірі 8000 грн.
Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у ст.137, 141 ЦПК України критерії (правова позиція Верховного Суду у постанові від 20.10.2021 року, справа №757/29103/20-ц: "у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено"; у постанові ВП ВС від 16.11.2022 року, справа №922/1964/21: "учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат"; у постанові Верховного Суду від 08.04.2019 року, справа №922/619/18: "суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи"). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи їх фактичне понесення та необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року, справа №904/4507/18).
Суд враховує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу є компенсацією стороні, понесених нею витрат, що позивачем доведено факт надання правової допомоги по захисту інтересів ОСОБА_1 , а тому доходить висновку, що в цій частині позовну вимогу необхідно задовольнити.

Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Керуючись ст. 13, 81, 89, 95, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 16, 182, 1216-1218 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності - задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 в натурі належну йому частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з частини житлового будинку загальною площею - 43,40 кв.м.; житловою площею - 10,40 кв.м., а саме приміщення: 2-1 (12,00 кв.м.) - передпокій; 2-2 (10,40 кв.м.) - житлова, 2-3 (12,40 кв.м.) - кухня, 2-4 (3,80 кв.м.) - ванна, 2-5 (2,70 кв.м.) - комора, 2-6 (2,10 кв.м.) - вбиральня, в окреме домоволодіння з присвоєнням окремої адреси.

Виділити ОСОБА_2 в натурі належну їй частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з частини житлового будинку загальною площею - 83,40 кв.м.; житловою площею - 52,00 кв.м., а саме приміщення: 1-1 (6,60 кв.м.) - передпокій; 1-2 (22,70 кв.м.) - вітальня, 1-3 (12,70 кв.м.) - житлова, 1-4 (16,60 кв.м.) - житлова, 1-5 (11,10 кв.м.) - їдальня, 1-6 (7,60 кв.м.) - кухня,1-7 - (6,10 кв.м.) - ванна зі збереженням адреси: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1  на користь   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 грошову компенсацію за зменшення його частки власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 191530 грн. (сто дев?яносто одна тисяча п?ятсот тридцять гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1  на користь   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 5754,40 грн. (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1  на користь   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн. (шістнадцять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1  на користь   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати за проведення оцінки домоволодіння у розмірі 4000 грн. (чотири тисячі гривні 00 коп.).

Рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 23.03.2026 року в день розгляду справи і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів до Закарпатського апеляційного суду.

Ім`я позивача:   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 

Представник-адвокат Касинець Василина Володимирівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , ордер на надання правничої допомоги серії АО №1187309 від 29 липня 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/3155 від 18.05.2023 року, адреса.: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 

Ім`я відповідача: ОСОБА_2 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 

ГОЛОВУЮЧИЙ-СУДДЯ Н.М.ЖИГАНСЬКА