ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2663/26 Справа № 205/11545/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костромітіна О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам на дитину , –    

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам на дитину. 

15 вересня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про закриття провадження, у зв?язку з погашенням заборгованості перед позивачем у сумі 7 374, 62 гривень, що підтверджується платіжною квитанцією про сплату №Р24А4847422478D4839.

17 листопада 2025 року представник позивача надала до суду заяву, в якій зазначала, що не заперечує проти закриття провадження у справі та просила суд врахувати при винесенні рішення понесені позивачем витрати на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначені витрати у розмірі 11 500, 00 гривень.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року провадження у справі №205/11545/25 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маркова Юліана Володимирівна, до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості по аліментам на дитину закрито.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5750,00 гривень.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 17.11.2025 року у справі №205/11545/25 в частині стягнення з ОСОБА_1 5 750 грн витрат на правничу допомогу. Постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. 
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. 

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі у разі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Як вказано у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в справі № 638/3792/20 від 20.09.2021 поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Такий висновок підтримано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в справі № 638/3792/20 від 20.09.2021.

За змістом клопотання відповідач ОСОБА_1 просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету позову, через фактичне виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання відповідача, внаслідок чого закрив провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки у даній справі відсутній предмет спору. 

Оскільки сторонами судове рішення в частині закриття провадження не оскаржувалося, тому не переглядалося судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність домовленості між відповідачем та адвокатом позивача щодо неподання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Самі лише посилання апелянта на існування відповідної домовленості не можуть бути підставою для висновку про наявність обставин, що перешкоджали поданню заяви про розподіл судових витрат або впливали на вирішення питання про їх відшкодування. 
Крім того, матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами будь-яких домовленостей з цього приводу, які б мали юридичне значення для вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу.  

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Представник позивача в клопотанні про закриття провадження просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 11 500, 00 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги позивачем надано наступні документи: копію Договору №122 про надання правничої (правової допомоги) від 24.06.2025 року, копію специфікації №3 до договору, копію акту № 11 від 14.11.2025 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), копію квитанції №017 від 25.06.2025 року щодо оплати у розмірі 7 500, 00 гривень, копію квитанції №023 від 04.09.2025 року щодо оплати у розмірі 2 000, 00 гривень, копію квитанції №031 від 14.11.2025 року щодо оплати у розмірі 2 000, 00 гривень. 

За частинами 1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.  
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Нормами ЦПК України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Данілов проти України, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. 

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що заявлені до відшкодування витрати включають дії, не пов`язані з судовим розглядом справи. Сам по собі факт здійснення оплат 25.06.2025 та 04.09.2025 до початку безпосереднього судового розгляду не свідчить про те, що відповідні послуги не пов`язані з розглядом цієї справи.

Надання правничої допомоги охоплює, зокрема, попередні консультації клієнта, аналіз правової ситуації, підготовку процесуальних та інших документів, що передують зверненню до суду та спрямовані на належний захист прав і інтересів сторони у конкретній справі.
При цьому апелянтом не надано належних доказів того, що зазначені витрати стосуються інших правовідносин або не пов`язані з підготовкою та розглядом цієї справи. Тому підстави вважати такі витрати такими, що не підлягають врахуванню при вирішенні питання про їх розподіл, відсутні.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у день закриття провадження у справі фактично позбавило відповідача права на подання заперечень, оскільки судом першої інстанції, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх співмірність з заявленими вимогами, складністю спору, заяву було задоволено частково про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Зважаючи на складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, та беручи до уваги принцип пропорційності розподілу судових витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 750 грн, що на думку апеляційного суду, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.  

Така сума витрат на професійну правничу допомогу на вказану суму буде співмірною з наданим адвокатом обсягом послуг у суді та відповідатиме критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, що відповідає вимогам закону. 

Доводи апеляційної скарги у цій частині зводяться до незгоди апелянта з оцінкою доказів, наданою судом, та не містять обґрунтованих підстав, які б свідчили про неправильне застосування судом норм процесуального права або безпідставність визначеного розміру витрат на правничу допомогу. 

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року в оскаржуваній частині  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 18 березня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 19 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко