Справа № 686/25013/25
Провадження № 2/686/1254/26 

ЗАОЧНЕ 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року Хмельницький міськрайонний суд 
Хмельницької області в складі:
головуючого-судді Мазурок О.В.
при секретарі Колісник Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, в порядку ст.. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -
встановив:

У вересні 2025 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в сумі 256609,31 грн. На обґрунтування свого позову представник позивача вказав, що 05.12.2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11089485000, відповідно до якого Банк надав Позичальниці у позику грошові кошти в сумі 43970,00 доларів США, а позичальниця зобов`язувалася повернути кредит у повному обсязі не пізніше 04 грудня 2017 року згідно з графіком повернення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,3% річних. 
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 05.12.2006 року був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого, останній зобов`язувався відповідати за невиконання Позичальницею усіх її зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору.
АКІБ «Укрсиббанк» свої зобов`язання виконав належним чином та наддав Позичальниці обумовлену Кредитним договором суму коштів.
В той же час, Позичальниця та Поручитель свої зобов`язання за Кредитним договором та Договором поруки не виконували, в зв`язку з чим Банк звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про стягнення заборгованості. 
27 травня 2010 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі №2-3558/10 стягнуто на користь ПАТ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №11089485000 від 05.12.2006 року в розмірі 406102,63 грн.
Для примусового виконання рішення суду 14.12.2010 р. видані виконавчі листи.
11 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого, ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», в тому числі за кредитним договором №11089485000 від 05.12.2006 року та договором поруки від 05.12.2006 року.
З моменту ухвалення Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області рішення від 27.05.2010 р. по справі №2-3558/10, відповідачами зобов`язання зі сплати заборгованості не виконувалось, що підтверджується довідкою про надходження платежів в погашення заборгованості, що є підставою для нарахування на суму простроченого грошового зобов`язання 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.
У зв`язку з вищезазначеним, 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих відповідачам на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості, розмір якої встановлений рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.05.2010р. по справі №2-3558/10 за період з 02.04.2017 р. по 23.02.2022 р. складає: - сума нарахованих процентів: 59680,40 грн; - сума інфляційних витрат: 196928,91 грн. 
Загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих відповідачам складає 256 609,31 грн. (59680,40+196928,91).
З врахуванням наведеного позивач просить: стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» суму 3% річних 59680,40 грн. та інфляційних втрат в розмірі 196928,91 грн., а також понесені судові витрати.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 05.12.2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11089485000, відповідно до якого Банк надав Позичальниці у позику грошові кошти в сумі 43970,00 доларів США, а позичальниця зобов`язувалася повернути кредит у повному обсязі не пізніше 04 грудня 2017 року згідно з графіком повернення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,3% річних. 
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 05.12.2006 року був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого, останній зобов`язувався відповідати за невиконання Позичальницею усіх її зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору.
27 травня 2010 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі №2-3558/10 стягнуто на користь ПАТ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №11089485000 від 05.12.2006 року в розмірі 406102,63 грн.
Державним виконавцем Другого міського відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайоннного управління юстиції Гончаренко О.С. 19.10.2011 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконаннян виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості в сумі 407922,63 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі №6/686/547/14 від 02 грудня 2014 року замінено сторону у виконавчому провадженні із ПАТ «Укрсиббанк» на ТзОВ «Кей-Колект» стосовно виконання виконавчого листа №2-3558/10 від 14.12.2010 року виданий Хмельницьким міськрайонним судом.
Головним державним виконавцем Другого міського відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Дідик Л.О. 23.10.2018 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконаннян виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості в сумі 407922,63 грн., у зв`язку з тим, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду №2-3558/10 від 14.09.2018 року, визнано виконавчий лист №2-3558/10 від 14.12.2010 року виданий Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ТзОВ «Кей-Колект» боргу за договором про надання споживчого кредиту №11089485000 від 05.12.2006 року в сумі 406102,63 грн. та судових витрат в сумі 1820 грн., таким,Ю що не підлягає виконанню.
У вересні 2025 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в сумі 256609,31 грн., за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, з яких сума нарахованих процентів 59680,40 грн., сума інфляційних втрат 196928,91 грн.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.
Судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» присудженої суми заборгованості збіг.
У постанові від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20 Верховний Суд також вказав, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Отже, факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.
У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 лютого 2026 року у справі №754/511/23 вказала: «оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання. Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ на виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення. Однак це не виключає можливого погашення боргу боржником добровільно, що не буде вважатися безпідставно отриманим майном. У такій ситуації зобов`язання не є задавненим у класичному розумінні, оскільки позовна давність застосовується до звернення з позовом, а тут уже є судове рішення, яке набрало законної сили. Водночас втрата права на примусове виконання судового рішення, припинення можливості його реалізації через пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і відмову у його поновленні судом свідчить про неможливість захисту такої вимоги в примусовому порядку. У зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відмовою суду в його поновленні право стягувача на примусове виконання судового рішення є остаточно втраченим, а можливість виконання такого рішення - припиненою. Сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є формальністю, а є самостійною підставою для припинення можливості примусового виконання судового рішення. Відмова в поновленні строку судом означає остаточність правової ситуації, відсутність будь-яких подальших процесуальних механізмів виконання судового рішення, а отже, відносини щодо примусового виконання стають стабільними. З наведеного вбачається, що хоча формально позовна давність не застосовується, фактично зобов`язання втрачає юридичну примусовість, вимога за цим зобов`язанням стає такою, що не може бути захищена в примусовому порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права. Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників. Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання. Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним. У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України».
Ураховуючи встановлені у справі фактичні обставини та норми чинного законодавства України в сукупності із правовими висновками Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю.
У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.509, 514, 525, 526,530,599, 627,629,1048,1049, 1054,1057 ЦК України, суд-
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення складено 30.03.2026 року. 

Суддя: