Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2026 р. №520/19641/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Бідонька А.В.; 
за участю секретаря судового засідання - Басістого Є.А.,
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - Черновала С.О.
представника відповідача - Гущи Д.В.,
розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного оформлення документів та неподання матеріалів для призначення і виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги за поранення, отримане під час виконання обов`язків військової служби.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 оформити належні документи та сплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням тяжкого поранення під час виконання обов`язків військової служби в розмірі 671000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем, на думку позивача, вчинено протиправну бездіяльність, які полягає у неналежному оформленні документів та неподання матеріалів для призначення і виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги за поранення, отримане під час виконання обов`язків військової служби.
Ухвалою суду від 28.07.2025 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. 
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 року вирішено розглядати справу № 520/19641/25 в порядку загального позовного провадження.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. 
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, встановив наступне. 
Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 06 квітня 2022 року, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №80 ДСК від 06.04.2022 року (а.с. 25)
Наказом Командира військової частини № НОМЕР_2 ДСК від 28.02.2023 року ОСОБА_2 , колишнього співробітника (3 категорії) відділення п?ятого управління військової частини НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 01.02.2023 №6РСдск/7Д призначеного до військової частини НОМЕР_4 , вважати таким, що 28 лютого 2023 року здав справи та посаду, з 28 лютого 2023 року виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направити до військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_1 ) (а.с. 26).
Позивач 10 березня 2023 року зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та вважати таким, що з 10 березня 2023 року прийняв справи та посаду спеціаліста військової частини НОМЕР_5 і приступив до виконання службових обов?язків, що підтверджується наказом Командира військової частини НОМЕР_5 №72 ДСК від 10.03.2023 (а.с. 27).
Наказом Командира військової частини НОМЕР_5 №115РСдск від 10.11.2023 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за п. "б" (за станом здоров`я) (а.с. 28).
Позивач в період з 22.04.2022 по 01.05.2022, з 02.05.2022 по 11.05.2022, з 13.05.2022 по 11.07.2022, з 12.07.2022 по 13.07.2022, з 13.07.2022 по 21.08.2022, з 06.09.2022 по 10.09.2022, з 1І.09.2022 по 17.09.2022, з 20.09.2022 по 30.09.2022, з 03.10.2022 по 15.10.2022, з 21.10.2022 по 06.11.2022 та з 30.12.2022 по 13.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в адміністративних межах Харківської (с. Руська Лозова, с. Питомник, с. Великі Проходи, м. Балаклія, м. Куп?янськ), Донецької (м. Краматорськ, м. Лиман, м. Соледар) та Луганської (с. Білогорівка) областей, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інт6ересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №3/1232 від 18.07.2024 (а.с. 15)
Солдат ОСОБА_1 , 1966 р. н.14 січня 2023 року отримав: Відкрита непроникаюча черепно-мозкова травма. Забій головного мозку. Лінійний перелом лобної кістки справа з переходом на передню стінку лобної пазухи, гратчасту кістку, верхню та медіальну стінки правої орбіти, передню стінку правої верхньощелепної пазухи. Перелом правої виличної дуги. Перелом кісток носу. Гематоми повік обох очей (вказати вид, характер і локалізацію поранення, травми, контузії, каліцтва). Обставини отримання поранення військовослужбовцем пов?язані з виконанням ним обов?язків військової служби під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №280 від 31.01.2023 року (а.с. 22).
На підставі довідки гарнізонної військово-лікарської комісії №2530 від 27.03.2023 встановлено, що поранення, отримане 14.01.2023, є тяжким, визначено, що травма ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 38).
Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААВ №335818 підтверджено, що позивачу встановлено з 13.12.2023 встановлено 3 група інвалідності безстроково (а.с. 16).
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звертався до Військової частини НОМЕР_3 (через ВЧ НОМЕР_5 ) з документами щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується заявою від 21.12.2023 року (а.с. 186).
На підставі поданих документів та протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, командир військової частини НОМЕР_3 прийняв рішення від 21 лютого 2024 року № 863 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до статей 16 - 16' Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року, в розмірі 187 880 (сто вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок, що підтверджується листом ВЧ НОМЕР_3 №222/4/698 (а.с. 11). 
Представник позивача двічі звертався до Командира військової частини НОМЕР_1 з адвокатськими запитами в яких, з поміж іншого просив надати відомості щодо отримання компенсації за отримані поранення солдатом ОСОБА_1 . 
Відповідно до відомості №578 від 24.02.2024 року Військової частини НОМЕР_3 на рахунок позивача нараховано 187880,00 грн. (а.с. 200-201).
Вважаючи, що одноразова грошова допомога виплачена йому у неналежному розмірі, а саме у розмірі 70 кратного прожиткового мінімуму, замість 250-кратного прожиткового мінімуму, позивач звернувся до суду з позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія даного Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пп. 7 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Згідно з ч. 2 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у пп. 5-9 п. 2 ст. 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до абз. 1 п. 17 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку:
1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин у розмірі, зокрема 
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;
Відповідно до абз. 2 п. 17 Порядку №975 військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або особі, звільненій з військової служби, інвалідність якої встановлено не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:
120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;
90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;
70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від причинного зв`язку інвалідності.
Зокрема, у разі встановлення інвалідності III групи:
- у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності – для військовослужбовця, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин
- у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності – для військовослужбовця інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або особі, звільненій з військової служби, інвалідність якої встановлено не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Судом встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_3 , враховуючи Довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №335818, якою позивачу встановлено 3 групу інвалідності та визначено причину інвалідності – Захворювання, так, пов`язано з проходженням служби, ОСОБА_1 виплачену одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму (187880 грн.).
В обґрунтування позивних вимог позивачем вказано, що вказаний розрахунок одноразової грошової допомоги здійснено невірно, оскільки, у зв`язку встановлення йому інвалідності третьої групи, має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідністю.
З урахуванням наведено та відповідно до змісту позовних вимог, просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 .
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_5 в період з 10.03.2023 по 10.11.2023, що підтверджується витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_5 № 72ДСК та № 116РсДС.
При цьому направлення ОСОБА_1 для визначення ступеня втрати працездатності видане командиром військової частини НОМЕР_5 .
Позивачем заява про здійснення виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи пов`язаною із проходженням військової служби від 21.12.2023 надана до військової частини НОМЕР_3 (через військову частину НОМЕР_5 ).
Виходячи з наявного у матеріалах справи листа начальника Управління фінансів військової частини НОМЕР_3 від 26.02.2023 відповідно до Заяви Позивача, командиром військової частини НОМЕР_3 було прийнято рішення № 863 від 21.02.2024 про призначення одноразової грошової допомоги Позивачу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму (187 880 грн).
Одноразова грошова допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму (187 880 грн) була виплачена Позивачу військовою частиною НОМЕР_3 , що підтверджується платіжною відомістю № 578 від 24.02.2024 року.
Отже, Рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму (187 880 грн) було прийнято командиром військової частини НОМЕР_3 № 863 від 21.02.2024 та подальша виплата здійснювалась на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 21.02.2024 № 53ДСК.
Суд зауважує, що у даному випадку військовою частиною НОМЕР_1 не порушено прав позивача, оскільки військова частина НОМЕР_1 не здійснювала оформлення документів або подання матеріалів для призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу, заяву позивача про отримання одноразової грошової допомоги не розглядала, а також не здійснювала розрахунок розміру такої допомоги.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Суд вважає за необхідне підкреслити, що гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року 18-рп/2004 щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Конституційний Суд України у рішенні 19-рп/2011 від 14.12.2011, зокрема, зазначив: Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Тобто, Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи. Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист своїх прав і свобод.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.06.2018 у справі 800/587/17.
Також, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі 522/3665/17 (провадження К/9901/38991/18) констатував, що з огляду на вимоги статтей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Також, Верховний Суд встановив, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.
Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази звернення позивача до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про отримання одноразової грошової допомоги.
Однак, позивач з такою заявою звернувся до Військової частини НОМЕР_3 , яка не є відповідачем у даній справ, жодних позовних вимог до Військової частини НОМЕР_3 позивачем не заявлено. 
Крім того, зі змісту наявних в матеріалах справи адвокатських запитів від 25.10.2024 та 11.12.2024 адресованих Командиру військової частини НОМЕР_1 вбачається, що представник позивача просив надати інформацію, зокрема, щодо строків сплати компенсації за отриманні поранення солдатом, однак не заявляв вимог стосовно виплати одноразової грошової допомоги або не висловлював незгоду щодо розміру виплаченої грошової допомоги (т. 1 а.с. 1-10;13-14)
Отже, оскільки Рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму прийнято командиром військової частини НОМЕР_3 та подальша виплата здійснювалась військовою частиною НОМЕР_5 , суд приходить до висновку, що відповідачем по справі Військовою частиною НОМЕР_1 не порушено прав позивача, а тому у суду відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного оформлення документів та неподання матеріалів для призначення і виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги за поранення, отримане під час виконання обов`язків військової служби та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 оформити належні документи та сплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням тяжкого поранення під час виконання обов`язків військової служби в розмірі 671000 грн.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.03.2025 року. 

Суддя Бідонько А.В.