СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/6077/26
пр. № 2-о/759/275/26
08 квітня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва 
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Косінської І.В.,
за участю: представника заявника ОСОБА_1 ,
заінтересованої особи ОСОБА_2 ,
представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі
у березні 2026 р. до суду надійшла вищезазначена заява, в якій заявник просить видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шість місяців із покладанням на нього обов`язків.
Вимоги заяви обгрунтовані тим, що заявниця є матір`ю двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з якими разом проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є біологічним батьком дитини ОСОБА_7 , однак сторони разом однією сім`єю не жили. Після народження доньки ОСОБА_2 став проявляти себе як агресивна людина та станом на час подання даної заяви продовжує вчиняти домашнє насильство не лише відносно заявниці, але потерпають від його вчинків діти заявниці. Проявляючи агресію, ОСОБА_2 використовує лайливі (нецензурні) слова, вдається до погроз і залякування стосовно життя і здоров`я заявниці, а також застосовує фізичну силу. Прояви насильства з боку ОСОБА_2 набули триваючого характеру та в період часу з грудня 2023 року по теперішній час заявниця неодноразово звертатися до органів поліції про захист від протиправних дій. Відносно ОСОБА_2 правоохоронними органами неодноразово складалися протоколи про адміністративні правопорушення, а також виносилися термінові заборонні приписи стосовно кривдника. Крім того, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2026 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а також постановлено направити ОСОБА_2 до Центру у справах сім`ї та жінок «Родинний дім» Святошинського району, для проходження програми для кривдників, а також ОСОБА_2 перебуває на профілактичному обліку за категорією «Кривдник» в Солом`янському УП ГУНП у м. Києві. Таким чином, ОСОБА_2 є особою, яка не виправляється, умисно та систематично вчиняє домашнє насильство протягом тривалого періоду часу відносно ОСОБА_4 , а також дітей. 

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду
відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2026 визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 45-46).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2026 відкрито провадження по справі (а.с. 47).
Заявник у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.
Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.
Заінтересована особа та його предстаник у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечували у повному обсязі, просили відмовити. 
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

ІІІ. Фактичні обставини справи
cудом встановлено, що батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується актовим записом про народження №1639 (а.с. 14).
ОСОБА_4 відповідно актового запису про народження №1259 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).
Відповідно до відповіді №282264-2025 від 23.07.2025 Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_2 перебуває на профілактичному обліку за категорією «Кривдник» в Солом`янському УП ГУНП у м. Києві (а.с. 16-17).
Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок розгляду обставин за зверненнями ОСОБА_4 відносно ОСОБА_2 винесено термінові заборонні приписи стосовно кривдника: серії АА №481802 від 23.08.2025, серії АА № 375454 від 15.02.2024, серії АА № 375461 від 22.02.2024, серії АА № 481680 від 13.04.2025 (а.с. 29, 39, 40, 41).
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 22.04.2025 визнано винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173- КУпАП та накладено штраф (а.с. 18).
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05.08.2025 визнано винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173- КУпАП та накладено штраф (а.с. 19-21).
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 22.09.2025 визнано винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173- КУпАП та накладено штраф (а.с. 22-23).
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 29.09.2025 визнано винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173- КУпАП та накладено штраф (а.с. 27-28).
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 27.02.2026 визнано винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173- КУпАП, накладено штраф та направлено ОСОБА_2 до ЦССЖ «Родинний дім» для проходження програми для кривдників (а.с. 36-37).
Як вбачається з талона-повідомлення № 82917 від 17.09.2025, ОСОБА_4 зверталася до Святошинського УП ГУНП у м. Києві з письмовою заявою про кримінальне правопорушення вчиненого ОСОБА_2 , а також складено протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.09.2025 (а.с. 31, 32-33).
Довідкою від 24.02.2026 року №01/02 виданою Центром у справах сім`ї та жінок «Родинний дім» Святошинського району м. Києва підтверджується звернення ОСОБА_4 до ЦССЖ «Родинний дім» із запитом на роботу психолога з її психоемоційним станом з огляду на факти домашнього насильства (а.с. 38).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду
згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07.12.2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з п.п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).
За тлумаченням ст. 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати.
У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz v. Turkey, no. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.
Суд проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного.
Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 зверталася до правоохоронних органів з заявами щодо вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства стосовно неї та малолітньої дочки.
Виходячи з результату аналізу норм закону, які регулюють спірні правовідносини, а також встановивши, що докази, надані на обґрунтування заявлених вимог, вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства стосовно заявниці у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також враховуючи, що заявницею не надано беззаперечних доказів ознак будь-якого насильства ОСОБА_2 відносно сина заявниці від попереднього шлюбу та намагання піклуватись щодо спільної малолітньої дочки, які розцінені заявницею, як тиск на дочку, а також те, що ОСОБА_2 проходить програму у ЦССЖ «Родинний дім» та весь час сплачує аліменти на дочку, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
Щодо незадоволених вимог прохальної частини заяви, суд зауважує, що їх виконання не є можливим, оскільки стосуються місць загального користування, що суперечить ст. 33 Конституції України.
У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 12, 13, 48, 293, 294, 306-308, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:
заяву ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) строком на шість місяців із покладанням на нього наступних обов`язків: 
1.Заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебувати за місцем проживання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 . 
2.Заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебувати за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ): АДРЕСА_3 . 
3.Заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наближатися на відстань менше ніж 500 (п`ятсот) метрів до місця роботи ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) - Приватна організація (установа, заклад) «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступеня ліцей «ЕДЮКЕЙТЕР»» за адресою: просп. Берестейський, буд. 65-Г, м. Київ (ЖК Нивки-Парк). 
В іншій частині вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська