Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 
17 лютого 2026 р. справа № 520/33211/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі за текстом - позивач, заявник, суб`єкт владних повноважень, Університет) до ОСОБА_1 (далі за текстом - відповідач) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

встановив:

Суб`єкт владних повноважень, Харківський національний університет внутрішніх справ, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, в сумі 44.844 (сорок чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 76 коп.
Аргументуючи цю вимогу зазначив, що відповідача за власним бажанням було звільнено зі служби у поліції до спливу трирічного строку після закінчення навчання у вищому навчальному закладі системи МВС України, однак витрат на власне утримання під час навчання у повному обсязі відповідач добровільно не відшкодував, а тому обов`язок з примусового відшкодування має бути покладений на відповідача за рішенням суду.
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що позовні вимоги про стягнення 44.844,76 грн є передчасними та необґрунтованими, оскільки відповідач не відмовлявся від добровільного врегулювання питання відшкодування витрат, натомість неодноразово звертався до позивача із письмовими запитами про надання оригіналу контракту, належних та розгорнутих помісячних розрахунків фактичних витрат за всіма видами забезпечення та нормативного обґрунтування їх визначення, однак таких документів отримано не було. Твердив, що заявлена до стягнення сума є завищеною, оскільки протягом значної частини періоду навчання відповідач фактично не проживав у гуртожитках університету, не користувався продовольчим забезпеченням та частково не користувався комунальними послугами, а відтак позивачем не доведено ані належного розміру фактично понесених витрат, ані правових підстав для їх стягнення у заявленому обсязі.
Окрім того, відповідачем у поданих запереченнях на відповідь на відзив та додаткових поясненнях заявлені вимоги про зобов`язання позивача здійснити перерахунок сум нарахувань за комунальні послуги за окремі навчальні роки; визнання розрахунків комунальних послуг за березень-квітень 2022 року недійсними; зобов`язання позивача надіслати копії журналів, рапортів, документів із підписом відповідача та нормативно-правових актів; виключення з розрахунку окремих періодів навчання.
Розглядаючи дані процесуальні документи суд зазначає, що права та обов`язки учасників справи та процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст.ст. 44, 47 КАС України.
Відповідно до ч. 4 ст.47, ч.9 ст.47 КАС України відповідач має право подавати відзив, заперечення, пояснення, докази, клопотання та користуватися іншими процесуальними правами, визначеними законом. У той же час, відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, має право на подання зустрічного позову лише у порядку, передбаченому ст. 177 КАС України, а у межах заперечень чи клопотань він не наділений правом заявляти самостійні позовні вимоги до позивача.
Суд підкреслює, що заявлені відповідачем вимоги за своєю правовою природою є самостійними матеріально-правовими вимогами до позивача. 
Реалізація права на судовий захист у формі вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії або про визнання протиправними чи недійсними його рішень здійснюється шляхом подання адміністративного позову з додержанням вимог до форми, змісту та підсудності, передбачених КАС України, із належним обґрунтуванням таких вимог та посиланням на відповідні норми матеріального і процесуального права. 
Отже, заявлені відповідачем у запереченнях та клопотаннях вимоги до позивача не можуть бути предметом розгляду в межах цієї справи, а відповідач не позбавлений права звернутися до суду з окремим адміністративним позовом у порядку, визначеному КАС України, якщо вважає, що його права, свободи чи інтереси порушено.
Тож, суд не знаходить підстав для задоволення цих заяв сторони позивача.
Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок з офіційного з`ясування обставин спору, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, котрі врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (надалі за текстом - ХНУВС) від 19.08.2020р. № 245 о/с ОСОБА_1 (далі - відповідач) прийнято на службу до Національної поліції України та зараховано курсантом ХНУВС з 01.09.2020р.
01.09.2020р. на виконання наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2017р. № 173 «Про затвердження Типової форми Контракту про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» між відповідачем, ХНУВС та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області укладено контракт № 164 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських. 01.09.2022р. між тими ж сторонами укладено додатковий договір до зазначеного контракту.
Наказом ХНУВС від 12.04.2023р. № 180 о/с відповідача відраховано зі складу курсантів у зв`язку із закінченням навчання з 13.04.2023р. та направлено для подальшого проходження служби.
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 13.04.2023р. № 169 о/с відповідача призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції ХРУП №2 ГУНП в Харківській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 13.11.2025р. № 695 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 14.11.2025р., про що листом від 17.11.2025р. № 313268-2025 повідомлено заявника.
Відповідно до умов додаткового договору від 01.09.2022р. до контракту та вимог частини четвертої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання особа зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання.
Згідно із складеною Університетом довідкою про фактичні витрати, пов`язані з утриманням курсанта від 03.12.2025 №24/1410, загальна сума витрат за період навчання відповідача з 01.09.2020р. по 12.04.2023р. становить - 44.844,76 грн, у тому числі: грошове забезпечення - 8.521,11 грн, продовольче забезпечення - 8.060,29 грн, медичне забезпечення - 261,98 грн, речове забезпечення - 12.224,86 грн, вартість комунальних послуг і спожитих енергоносіїв - 15.776,52 грн.
Наведений розрахунок витрат відповідачем у спосіб подання окремого позову не оскаржувався.
Повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2025р. №310404-2025, вручено відповідачу під підпис 14.11.2025р. Строк для добровільного відшкодування зазначених витрат сплинув 14.12.2025р., однак у вказаний строк кошти не відшкодовано.
Доказів проведення відповідачем платежу на виконання приписів повідомлення Університету позивачем до матеріалів справи не подано. 
За викладеними у відзиві твердженнями, відповідачем 10.12.2025р. на електронну пошту заявника було зроблено запит стосовно отримання документів та розрахунку витрат за навчання та відповіді на запит отримано не було.
Проте, доказів направлення позивачу відповідного запиту від 10.12.2025р. матеріали справи не містять.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 24.12.2025р. на адресу заявника було зроблено запит стосовно отримання документів та розрахунку витрат за навчання, на який листом від 14.01.2026р. №50ІЗ/4/122/2026 позивачем надано запитувані документи та зазначено, що під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи». Отже, відповідно до Порядку 261 було складено довідку про фактичні витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 у ХНУВС на посаді курсанта, від 03.12.2025 № 24/1410. 
За викладеними твердженнями сторони позивача, відповідно до п. 3 Порядку 261 на підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, тому позивачем складено довідку про фактичні витрати за період фактичного перебування ОСОБА_1 у ХНУВС на посаді курсанта.
За викладеними твердженнями сторони відповідача, тривалий час у період навчання з 01.09.2020 по 12.04.2023 у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання відповідач мешкав за межами Харківського національного університету внутрішніх справ та не користувався комунальними послугами гуртожитку університету, а також продовольчим забезпеченням університету. В період з 22.11.2020 по 24.02.2022 мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ; в період часу з 24.02.2022 по 09.05.2022 перебував у статусі внутрішньо переміщеної особи (ВПО) та мешкав за адресою: АДРЕСА_3 ; з 15.05.2022 по 01.06.2022 мешкав за адресою: АДРЕСА_4 ; з 01.06.2022 по 04.12.2022 мешкав у гуртожитку Харківського національного університету внутрішніх справ, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 102-А, але харчувався самостійно, за власні кошти; з 29.03.2023 по 14.04.2023 мешкав за власний рахунок на орендованій квартирі, розташованою за адресою: АДРЕСА_5 .
Стверджуючи про наявність підстав для покладання обов`язку з відшкодування витрат у примусовому порядку за рішенням суду, заявник звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд зважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Згідно із ч.1 ст. 59 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію” служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно із положеннями ч.2 ст.74 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (затверджений постановою КМУ від 12.04.2017р. №261; далі за текстом - Порядок №261), цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, в тому числі: звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Типову форму контракту затверджує МВС.
Згідно з п. 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у ХНУВС на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований в університеті, у відповідному навчальному році. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Окрім того, наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007р. №419/831/240/605/537/219/534 було затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі за текстом - Порядок №419/831/240/605/537/219/534).
За змістом пункту 2.1. Порядку №419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях. Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо). До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році.
Згідно з п. 9 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04 2017 № 261) стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію.
Разом із тим судом установлено, що наказом ГУНП в Харківській області від 13.11.2025р. №695 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції з 14.11.2025р. за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Доказів поновлення відповідача на службі в поліції або його повторного прийняття після звільнення матеріали справи не містять.
Повідомлення про обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, було вручено відповідачу - 14.11.2025р., однак доказів проведення відповідачем у встановлений строк добровільного відшкодування матеріали справи не містять.
Вирішуючи спір за цим епізодом, суд вважає, що під відмовою від добровільного відшкодування витрат державного органу на утримання курсанта під час навчання слід кваліфікувати будь-яке діяння особи, унаслідок якого у власність державного органу не надійшла відповідна сума грошових коштів (тобто і як вчинок особи з приводу явного та очевидного демонстрування небажання ініціювати відповідний переказ безготівкових коштів чи внесення готівкових коштів до каси державного органу, так і бездіяльність з приводу ініціювання відповідного переказу безготівкових коштів чи внесення готівкових коштів до каси державного органу, виправдану різноманітними факторами, у тому числі і незгодою із сумою витрат).
Тож, у межах спірних правовідносин факт відмови відповідача від добровільного відшкодування витрат державного органу на утримання курсанта під час навчання визнається судом доведеним.
Розглядаючи справу та оцінюючи доводи відповідача з приводу непроживання у гуртожитку закладу вищої освіти протягом періоду навчання, суд виходить з того, що відповідно до пункту 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017р. №261; далі за текстом - Порядок №261), зазначений Порядок №261 визначає механізм відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням осіб у таких закладах, зокрема у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення закладу вищої освіти з будь-яких підстав, крім визначених цим Порядком. 
Згідно з пунктами 3-4 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у закладах вищої освіти здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання, крім витрат, пов`язаних із проходженням цією особою базової загальновійськової підготовки, і витрат за період залучення її до заходів із забезпечення публічної безпеки і порядку під час воєнного стану.
При цьому Порядок №261 не містить положень, які б ставили відшкодування витрат або їх нарахування у залежність від факту проживання особи у гуртожитку закладу вищої освіти, а також не передбачає припинення нарахування витрат у разі проживання особи поза гуртожитком. 
Пунктом 9 Порядку №261 визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких стягнення суми витрат припиняється, а саме у разі поновлення на навчанні особи або повторного прийняття особи на службу в поліцію, а також у випадках, прямо передбачених цим пунктом. Інших підстав для припинення нарахування чи стягнення витрат Порядком №261 не встановлено. 
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що обставина реального споживання відповідачем - колишнім курсантом послуги з проживання у гуртожитку навчального закладу не входить до предмету доказування згідно з ч.2 ст.73 КАС України, бо витрати державного органу на утримання курсанта під час навчання обумовлені саме фактом зарахування особи до особового складу навчального закладу, що і зумовлює виникнення у навчального закладу обов"язку забезпечити належні умови навчання та проживання.
Виконання державним органом означеного обов"язку з приводу забезпечення належних умов навчання та проживання об"єктивно вимагає завчасного планування та понесення відповідних видатків.
Відтак, обставини тимчасової фізичної відсутності курсанта під час навчання у приміщенні гуртожитку навчального закладу не звільняють такого курсанта від обов"язку відшкодування вже запланованих та понесених витрат державного органу на утримання курсанта.
До того ж, матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень фактичного проживання відповідача за іншими адресами у спірний період, зокрема: договорів найму (оренди) житла, довідок про реєстрацію місця проживання, відомостей органів реєстрації, підтверджень сплати комунальних послуг за відповідними адресами чи інших належних доказів, які б об`єктивно підтверджували його постійне проживання поза гуртожитком Університету. 
Крім того, доказів подання та належної реєстрації рапортів курсанта з приводу надання дозволу на проживання за межами гуртожитку матеріали справи також не містять, а викладені вище міркування суду засвідчують, що результати розгляду названих рапортів не мають жодного юридичного значення в аспекті відшкодування витрат державного органу на утримання курсанта під час навчання. 
Тож, твердження сторони відповідача про непроживання курсанта у гуртожитку протягом значної частини періоду навчання слід кваліфікувати у якості юридично неспроможних.
Окрім того, у ході розгляду справи відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що у період навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, після відрахування з числа курсантів чи після звільнення зі служби в Національній поліції України відповідач звертався до Університету із запереченнями, скаргами або позовами щодо правильності та обґрунтованості розрахунку витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.
Окремо суд зазначає, що згідно із суттю правових висновків постанов Верховного Суду від 13.02.2018р. у справі №826/18379/14 та від 18.06.2018р. у справі №805/3284/17-а питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Вирішуючи спір, суд відзначає, що у вимірі обставин даного спору набуття особою статусу внутрішньо переміщеної особи саме по собі не є передбаченою законом підставою для звільнення від обов`язку відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, адже положення ч.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» та положення Порядку №261 не містять положень, які б пов`язували звільнення від такого обов`язку з оформленням статусу внутрішньо переміщеної особи. 
Відтак, сам факт внутрішнього переміщення курсанта під час проходження навчання не припиняє та не скасовує обов`язку особи відшкодувати витрати державного органу на утримання курсанта під час навчання у разі настання передбачених законом підстав (у разі звільнення з публічної служби до визначеного законом моменту).
Стосовно доводів відповідача про добровільне врегулювання питання відшкодування витрат суд зазначає, що повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати від 14.11.2025 №310404-2025 було вручено відповідачу під підпис 14.11.2025, а визначений у ньому строк для добровільного відшкодування сплинув 14.12.2025. У зазначений строк грошові кошти сплачені не були, при цьому матеріали справи не містять жодних доказів здійснення відповідачем платежу на виконання вимог повідомлення. 
Посилання відповідача на направлення 10.12.2025 запиту щодо надання розрахунків витрат документально не підтверджені, оскільки доказів його направлення суду не надано. 
Натомість з матеріалів справи вбачається, що із відповідним запитом відповідач звернувся лише 24.12.2025, тобто після спливу встановленого строку для добровільного виконання зобов`язання. 
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач не здійснив добровільного відшкодування витрат у визначений строк, а дії щодо з`ясування підстав та розміру нарахувань розпочав лише після його закінчення.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на предмет спору дана справа підлягає вирішенню судом у порядку ч.1 ст.77 КАС України без застосування правила ч.2 ст.77 КАС України.
Оцінивши здобуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах сформульована суб`єктом владних повноважень вимога витікає з відносин стосовно проходження громадянином України публічної служби у лавах Національної поліції України, стосується повернення у власність держави коштів, витрачених на утримання громадянина під час навчання у вищому навчальному закладі системи Міністерства внутрішніх справ України, заявлена після настання події обізнаності відповідача із обов`язком відшкодувати конкретну суму витрат на утримання у закладі вищої освіти системи МВС України та за наявності факту відмови добровільного відшкодування.
Тому заявлена суб`єктом владних повноважень вимога про стягнення коштів підлягає до задоволення, позаяк не призводить до порушення прав та інтересів відповідача як учасника суспільних відносин.
При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів. 
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-12, 72-77, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Вимоги відповідача про зобов`язання позивача здійснити перерахунок сум нарахувань за комунальні послуги за окремі навчальні роки; визнання розрахунків комунальних послуг за березень-квітень 2022 року недійсними; зобов`язання позивача надіслати копії журналів, рапортів, документів із підписом відповідача та нормативно-правових актів; виключення з розрахунку окремих періодів навчання - залишити без задоволення.
Позов - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, у сумі 44.844,76 грн (сорок чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 76 копійок).
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко