справа № 757/28585/24-ц головуючий у суді І інстанції Букіна О.М.
провадження № 22-ц/824/6574/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судового збору, судових витрат, матеріальної та моральної шкоди завданої судами в справі №706/875/19,
В С Т А Н О В И В:
у лютому 2025 року в провадження Солом`янського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судового збору, судових витрат, матеріальної та моральної шкоди завданої судами в справі №706/875/19.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 02 січня 2026 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апелянт посилається на те, що місцевий суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судового збору, судових витрат, матеріальної та моральної шкоди завданої судами в справі №706/875/19, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги з додатками надіслано за адресою ОСОБА_2 , вказаній у позовній заяві, та отримано 24 лютого 2026 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Згідно з положеннями ст. ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
У відповідності до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025, позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме подати до суду позовну заяву у новій редакції з додатками відповідно до кількості сторін у справі та сплатити судовий збір чи зазначити правові підстави для звільнення від таких витрат.
22 квітня 2025 року на вимогу ухвали суду від 04 березня 2025 року від позивача надійшла позовна заява, в якій він крім іншого посилаючись на ст. 8 Закону України «Про судовий збір», та свій матеріальний стан, просить звільнити його від сплати судового збору.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання ухвали, шляхом подання до суду оригіналу квитанції про сплату судового збору.
На виконання ухвали суду від 18 квітня 2025 року ОСОБА_1 25 липня 2025 року подав заяву про усунення недоліків, у якій вказав, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, а також Конституція України гарантують позивачу відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої у справі №706/875/19.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви місцевий суд послався на те, що зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки позивачем не усунуто.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.
За загальними правилами цивільного судочинства (статті 133, 177, 356, 357, 392, 393 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну та касаційну скаргу.
При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.
Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір», яким визначені платники та об`єкти сплати судового збору, а також особи, які звільняються від сплати судового збору.
Стаття 3 Закону України «Про судовий збір» визначає об`єкти його справляння - за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством та Кодексом України з процедур банкрутства; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.
У той же час, пункт 11 частини другої цієї статті визначає, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Із урахуванням системного аналізу цієї норми закону, позивачі звільняються від сплати судового збору незалежно від доведеності вини органу державної влади (службової особи) у заподіянні шкоди. Обставини наявності такої вини є предметом доказування у кожній справі і не можуть бути критерієм для вирішення питання про сплату судового збору за подання позовної заяви щодо даної категорії спору.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі №725/3999/23.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 посилався на неправомірність процесуальних дій/ рішень ОСОБА_2 як судді Верховного Суду при розгляді справи №706/875/19 та просив стягнути з нього завдану моральну та матеріальну шкоду.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2022 року у справі №685/1008/20 звернув увагу, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_3 в частині несплати судового збору, місцевий суд не визначився з правовою природою правовідносин сторін у цій справі та не врахував правил пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», що стало підставою для постановлення оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах процесуального закону.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. в), ч. 4 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження колегія суддів зазначила, що клопотання апелянта про звільнення його від сплати судового збору буде вирішуватись під час ухвалення постанови, оскільки дане питання є предметом перегляду в апеляційній скарзі. Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку, що на правовідносини сторін у цій справи розповсюджуються положення пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року, а тому такі витрати колегія суддів відносить на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова