Справа № 603/686/25
Провадження №2/603/63/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
26 лютого 2026 року 	м. Монастириська	

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Галіяна І. М.,
секретар судового засідання Бішко І. М.,
за відсутності учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

у с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі – ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року в розмірі 22 221,64 грн, а також судові витрати. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 05.02.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі – ТОВ «ФК «Кредіплюс») і ОСОБА_1 в електронній формі та з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено кредитний договір № 170315, за умовами якого відповідачу надано кредит на суму 15 585,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. Однак, внаслідок порушення відповідачем умов вказаного кредитного договору, право грошової вимоги за яким перейшло до позивача за договором факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року, неповернення кредитних коштів, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» становить 25 021,64 грн. З огляду на наведені обставини просять стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року в сумі 22 221,64 грн, а також судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів і витребувано в Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію та документи, що стосуються вказаної справи. 
Представник ТОВ «Юніт Капітал» в судове засідання не з`явився, разом із позовом заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач  ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи,26.02.2026 року повторно не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подав.
Положеннями ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 26.02.2026 року постановлено провести заочний розгляд в цій справі та ухвалити заочне рішення.

Суд встановив такі обставини. 
05.02.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» (кредитодавець) і ОСОБА_1 (позичальник) в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено договір про споживчий кредит № 170315 (індивідуальна частина) (далі – договір).
За змістом п. 1.1 договору він складається з індивідуальної частини договору про споживчий кредит, графіку (ів) платежів, які містять персональні умови кредитування позичальника, та загальної для всіх клієнтів кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит, що розміщена на веб-сайті кредитодавця https://finx.com.ua. Укладаючи договір, позичальник приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку (ів) платежів, як невід`ємних частин (складових) кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини / акцепту. 
За цим договором кредитодавець зобов`язався надати на строк, визначений у п. 2.6 договору, позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній у п. 2.2.1 договору (далі – кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно з п. 2.6. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки / терміни, що визначені договором (п. 2.1 договору).
Як відомо зі змісту п. 5.1 вказаного договору він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та доступний через веб-сайт кредитодавця https://finx.com.ua.
Згідно з п. 5.2 договору його сторони дійшли згоди, що розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цієї індивідуальної частини або інформація з посиланням на неї є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цієї індивідуальної частини / електронного повідомлення про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепту) в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Підписанням індивідуальної частини договору / акцепту позичальник приєднується до договору в цілому, включаючи публічну частину. 
За умовами п. 2.2.1 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 15 585,00 грн і надається не пізніше наступного дня після укладення договору в такому порядку: у розмірі 3 038,95 грн – для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 165269 від 25.12.2024 року, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 8 961,50 грн – на рахунок / картку позичальника № НОМЕР_1 у національній валюті; у розмірі 3 584,55 грн – шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п. 2.5 індивідуальної частини.
У п. 2.6 договору сторони погодили, що загальний строк кредитування за договором складає 126 днів з 05.02.2025 року (дата надання кредиту) по 11.06.2025 року. Строк, на який надається кредит, встановлюється графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів, який є додатком до договору.
Відповідно до п. 2.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 350,00 % річних. Тип процентної ставки – фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня, наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначеного в п. 2.6 цієї індивідуальної частини та / або графіком платежів. 
Денна процентна ставка складає 0,8052 % (п. 2.8 договору). 
Відповідно до п. п. 2.4 – 2.5 договору його сторони визначили, що знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн, стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту – 100,00 грн. Комісія за надання кредиту складає 3 584,55 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 23,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини. 
Відповідно до п. 2.9.1 договору орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом) складає 31 397,52 грн. 
У силу п. 4.1 вищевказаного договору його сторони погодили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником умов цього договору, кредитодавець з дотриманням вимог законодавства, має право здійснювати врегулювання простроченої заборгованості та / або стягнути заборгованість в примусовому порядку та / або відступати, передавати свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб без згоди позичальника.
У розділі VІІ «Реквізити сторін» договору вказано номер рахунку / картки ОСОБА_1 – НОМЕР_1 . 
До позовної заяви також долучено копії Заявки на видачу кредиту № 100756256 від 05.02.2025 року, яка містить інформацію про суму кредиту та персональні дані позичальника, Паспорта споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, стандартизована форма), які підписані відповідачем із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також Договір про споживчий кредит (публічна частина) в редакції, яка діє з 21.11.2023 року, затверджений наказом № 35-од від 20.11.2023 року, Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ФК Кредіплюс».
На підтвердження надання ОСОБА_1 кредитних коштів до позовної заяви долучено довідку ТОВ «ФК «Кредіплюс» № 3885/30-10 від 30.10.2025 року про успішність операцій згідно з договором № 1412/22-1 від 14.12.2022 року, укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», зокрема, здійснення ТОВ «ФК «Кредіплюс» переказу коштів у розмірі 8 961,50 грн на платіжну картку НОМЕР_1 .
Згідно з відповіддю Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251231/21114-БТ від 31.12.2025 року ОСОБА_1 у банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 05.02.2025 року здійснено зарахування коштів у сумі 8 961,50 грн. 
Відповідно до картки обліку виконання договору, наданої ТОВ «ФК «Кредіплюс», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року станом на 17.06.2025 року складала 25 021,64 грн, з яких 13 463,20 грн – тіло кредиту, 8 156,44 грн – відсотки, 2 800,00 грн – пеня, 602,00 грн – комісія.
Як видно зі змісту цієї картки ОСОБА_1 18.02.2025 року та 04.03.2025 року здійснив платежі на повернення кредиту в сумі 3 090,33 грн і 3 095,00 грн відповідно. 
16.04.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» (клієнт) і позивачем ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до п. 2.1 якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
В п. 4.1 цього договору факторингу його сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог та акту приймання-передачі реєстру за формою, встановленою у відповідних додатках. 
На підтвердження відступлення позивачу права вимоги за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року до позовної заяви долучено витяг від 27.10.2025 року з додатку № 1 до договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року (реєстру прав вимог № 5 від 05.08.2025 року), акт приймання-передачі реєстру прав вимог № 5 від 05.08.2025 року, а також платіжну інструкцію в національній валюті № 547 від 11.08.2025 року.
Зі змісту вищевказаного реєстру прав вимог відомо, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року на загальну суму 25 021,64 грн, з яких 13 463,20 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8 156,44 грн – заборгованість за відсотками, 602,00 грн – заборгованість за комісією, 2 800,00 грн – пеня, штрафи. 
Згідно з випискою з особового рахунка ОСОБА_1 за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року, складеною ТОВ «Юніт Капітал», станом на 01.11.2025 року розмір заборгованості відповідача за цим договором складав 25 021,64 грн, з яких 13 463,20 грн – прострочене тіло кредиту, 8 156,44 грн – прострочені відсотки, 602,00 грн – прострочена комісія.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» слід задовольнити частково з огляду на такі підстави.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з правилами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»).
У силу ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, що закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд встановив, що ОСОБА_1 05.02.2025 року уклав з ТОВ «ФК «Кредіплюс» (первісний кредитор) кредитний договір № 170315, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача ТОВ «Юніт Капітал». За умовами вказаного кредитного договору відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 15 585,00 грн на умовах строковості, платності та зворотності. Однак, отримавши кредит, ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість. 
Водночас, визначаючись із розміром заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал», суд звертає увагу, що позивачем заявлена заборгованість зі сплати комісії в розмірі 602,00 грн. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості, до прикладу, може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць (постанова Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19).
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд бере до уваги наведену позицію Верховного Суду та зазначає, що у кредитному договорі № 170315 від 05.02.2025 обумовлено нарахування позивачем комісії, однак договір не містить конкретного деталізованого переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту та обґрунтовано б давали можливість отримувати кредитором додаткову оплату. Суд констатує, що з урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. 
На підставі наведеного, відсутні підстави для стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за комісією у розмірі 602,00 грн.
Оскільки доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором суду не надано, а розмір заборгованості ОСОБА_1 підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунком, який відповідачем не спростовано, із ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року в розмірі 21 619,64 грн, з яких 13 463,20 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8 156,44 грн – заборгованість за відсотками.
Щодо судових витрат позивача суд зазначає таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд звертає увагу на те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що передбачено ч. 6 ст. 137 ЦПК України.
Судом встановлено, що до позовної заяви, серед іншого, долучено копію договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року, укладеного між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» і ТОВ «Юніт Капітал» (клієнт), відповідно до якого клієнт доручив, а Адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. 
Зі змісту п. п. 3.3, 3.6 та 3.8 вказаного договору про надання правничої допомоги відомо, що його сторони погодили сплату гонорару клієнтом у разі досягнення мети представництва.
В постанові від 31.07.2024 року в справі № 295/7967/23 Верховний Суд звернув увагу на те, що згідно з вимогами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом вказаних вимог закону розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги в разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена. 
До вищевказаного договору про надання правничої допомоги також долучено протокол погодження вартості послуг (додаток № 1) з визначенням вартості надання правничої допомоги. 
Згідно з додатковою угодою № 25771367975 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року сторони цього договору погодили, що клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справах про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року. 
Окрім того, з метою представлення інтересів довірителя ТОВ «Юніт Капітал» уповноважило адвоката Соломко О. В. вчиняти дії від імені товариства, серед яких: бути представником ТОВ «Юніт Капітал» в будь-яких державних та недержавних органах, організаціях, установах, підприємствах, в тому числі в судових установах, що підтверджується долученою до вищевказаного позову довіреністю від 10.09.2025 року. 
Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року, Адвокатське бюро «Соломко та партнери» і ТОВ «Юніт Капітал» засвідчили, що виконавець надав, а клієнт отримав такі послуги: складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року (2 год, вартість послуги – 5000 грн); вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 , за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року (2 год, вартість послуги – 1000 грн); підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року (1 год, вартість послуги – 500 грн); підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року (1 год, вартість послуги – 500 грн). Загальна вартість послуг становить 7000,00 грн. 
Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката. Водночас суд зазначає, що у додатковій постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц) та постанові від 12.05.2020 року (справа № 904/4507/18) Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).
За змістом ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 911/3312/21.
Водночас у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року № 922/1964/21.
Отже, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 року в справі № 686/5757/23. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Суд враховує, що вказана справа належить до категорії малозначних, обсяг документів, доданих до позовної заяви, є незначним, судова практика у справах цієї категорії є сталою і не потребувала значного часу для аналізу законодавства.
З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи, процесуальні дії сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розгляд справи без участі представника позивача, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, оскільки саме такий розмір суд вважає обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.
Також у силу вимог ст. 141 ЦПК України зі ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 2 356,78 грн сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (21 619,64 грн * 2 422,40 грн / 22 221,64 грн). 
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст. ст. 205, 207, 212, 512, 514, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 628, 638, 639, 1046, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1, 1077 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 170315 від 05.02.2025 року в розмірі 21 619 (двадцять одну тисячу шістсот дев`ятнадцять) грн 64 (шістдесят чотири) коп. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2 356 (дві тисячі триста п`ятдесят шість) грн 78 (сімдесят вісім) коп. сплаченого судового збору.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 3 000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 

Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333, м. Київ, код ЄДРПОУ 43541163.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Головуючий суддя     І. М. Галіян