ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1231/26 Справа № 204/1697/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 березня 2026 року, якою на
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 

накладено адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн., 

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 березня 2026 року 14 лютого 2026 року о 15 год. 30 хв. в м. Дніпрі по вул. Лесі Українки, 32 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу газоаналізатора Драгер або в закладі охорони здоров`я відмовився. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що до матеріалів справи долучений диск, який не містить підтверджень керування ним транспортним засобом, тобто вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу. Вказав, що співробітниками патрульної поліції, після того, як він відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, не було запропоновано йому пройти огляд у медичному закладі.
Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав, у зв`язку з чим апеляційний перегляд здійснено за відсутності вказаної особи.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Згідно ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.
Крім того, п.24 постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.)» звертає увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявні в справі докази та передчасно прийшов до висновку про винуватість останнього.
Крім того, суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в своїй постанові жодним чином не мотивував своє рішення із посиланням на докази по справі, які судом було безпосередньо досліджено, натомість формально зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, без надання оцінки кожному доказу по справі з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
А тому, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було застосовано спрощений підхід до судового розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, без з`ясування всіх обставин, перелічених у статтях 247 і 280 КУпАП, у зв`язку із чим постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає скасуванню.
Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що його дії належить кваліфікувати як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Разом із тим, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази висунення ОСОБА_1 такої вимоги у встановленому законом порядку, а відтак і відмови останнього від її виконання.
Так, згідно із ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння, встановленого ст. 266 КупАП, деталізований затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Постанова) та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція).
Пунктами 2, 6 Розділу І Інструкції та п.п. 1-6 Порядку передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці - лікарем закладу охорони здоров`я.
Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу І Інструкції, поліцейськими при огляді на стан сп`яніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Відповідно до положень пункту 7 Розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КупАП.
Пунктами 8, 9 Інструкції та пунктами 7, 8 Порядку регламентовано, що з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше, ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
З наведених нормативних положень випливає, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, утворює послідовна відмова водія від проходження огляду на місці за допомогою технічних засобів, а також та від прослідування до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння в його умовах лікарем.
Таким чином, згідно із вимогами ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції інспектор патрульної поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, у разі наявності у ОСОБА_1 ознак перебування в стані алкогольного сп`яніння зобов`язаний був запропонувати останньому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки автомобіля, а у разі відмови водія пройти такий огляд на місці зобов`язаний був запропонувати йому прослідувати до найближчого відповідного закладу охорони здоров`я для огляду в його умовах лікарем, і лише у випадку послідовної відмови водія від обох пропозицій виникали підстави для складання щодо останнього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Натомість наявний у справі відеозапис починається з моменту, коли працівники поліції та ОСОБА_1 перебувають біля автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стоїть без руху, при цьому поліцейський роз`яснює останньому, що за наявності ознак алкогольного сп`яніння перевірка може бути проведена на місці за допомогою приладу «Драгер». 
У подальшому поліцейський, який здійснює зйомку, та ОСОБА_1 обговорюють питання оформлення відмови останнього від проходження огляду, подальшого судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, при цьому поліцейський вказує про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та зазначає, що «… я Вам запропонував огляд, Ви відмовилися, в суді зможете подавати докази…», та вказує, що буде складено протокол про відмову від проходження огляду. Після цього поліцейський запитує останього, чи буде він проходити огляд на місці за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 відповідає відмовою. Поліцейський вказує, що за таких обставин щодо нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.
Таким чином, наявними у справі доказами не підтверджується належне роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 процедури огляду на стан сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП, а також те, що після висунення ними останньому вимоги пройти огляд на стан сп`яніння на місці та його відмови, ОСОБА_1 було запропоновано пройти такий огляд у медичному закладі.
Відтак доводи апелянта про те, що йому не було у належному порядку, передбаченому законом, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, що згідно із ч. 5 ст. 266 КУпАП тягне недійсність огляду, матеріалами справи не спростовуються.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі і на закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, не підтверджена допустимими та достовірними доказами.
Суд апеляційної інстанції не вважає за необхідне вдаватися до детального обговорення інших доводів апеляційної скарги, оскільки постанова суду підлягає скасуванню з вищенаведених підстав, що є належними і достатніми.
З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — задовольнити.
Постанову Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП — скасувати.
Винести нову постанову, якою на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду      С.І.Крот