Справа № 401/3365/25          
Провадження № 2/401/348/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2026 р.         м. Світловодськ 

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Макарова Ю.І.,
секретар судового засідання Горбатюк К.А.,
з участю:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Світловодську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Світловодської міської ради, про зміну розміру аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2025 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Світловодської міської ради, про зміну розміру аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають спільну дитину, доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11 грудня 2015 року шлюб між ними розірвано рішенням Світловодського міськрайонного суду. У зв`язку з тим, що батько дитини добровільно не надавав матеріальну допомогу, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 24 січня 2019 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 972,00 грн. щомісячно, що дорівнювало 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на той час. Станом на 01 жовтня 2025 року заборгованість відповідача з аліментів становить 66 668,00 грн.
Відповідач добровільно не виконує своїх батьківських обов`язків, ухиляється від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, розвитку та навчання, не забезпечує належних умов проживання. Дитина з моменту народження постійно проживає з матір`ю, яка самостійно здійснює її догляд, виховання та матеріальне забезпечення.
Враховуючи викладене, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів відповідача - 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Крім того, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків, неналежним піклуванням про фізичний та духовний розвиток дитини, нехтуванням її навчанням, здоров`ям та соціальною інтеграцією. (а.с. 2-4)
Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання на 27 листопада 2025 року. (а.с. 26-27)
Судове засідання, призначене на 27 листопада 2025 року, відкладено до 17 грудня 2025 року у зв`язку з відсутністю висновку служби у справах дітей Світловодської міської ради щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача. (а.с. 39)
Судове засідання, призначене на 17 грудня 2025 року, відкладено за клопотанням представника третьої особи до 19 січня 2026 року. (а.с. 47)
06 січня 2026 року від Служби у справах дітей Світловодської міської ради надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 52)
Ухвалою суду від 19 січня 2026 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду на 18 лютого 2026 року. (а.с. 59-60)
Протокольною ухвалою суду від 18 лютого 2026 року оголошено перерву в судовому засіданні до 25 березня 2026 року для виклику свідків. (а.с. 67-68)
24 лютого 2026 року представником позивача подано до суду письмову заява про виклик та допит свідків. (а.с. 73)
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що метою позбавлення відповідача батьківських прав є небажання, щоб дитина мала будь-які зобов`язання перед відповідачем, який жодним чином не бере участі у житті дитини.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.
У судовому засіданні 18 лютого 2026 року заслухана неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що навчається в одинадцятому класі Комунального закладу "Павлівський ліцей "Гранд" Світловодської міської ради. Зазначила, що не бажає, щоб відповідач мав щодо неї будь-які права, оскільки вважає його безвідповідальною особою. Коли їй було близько семи років, батько декілька разів приїздив до неї, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Ніколи не цікавився її життям та не підтримував із нею жодних зв`язків. З 2019 року її вихованням займається чоловік матері, якого вона фактично сприймає як свого батька.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка являється матір`ю позивача, суду засвідчила, що її донька перебувала у шлюбі з відповідачем. У шлюбі народилася ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу в 2015 році відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується та її життям не цікавиться. Відповідач декілька разів приїздив у стані алкогольного сп`яніння. Місце його проживання їй на даний час невідоме. Дитина з раннього віку боялася батька, оскільки той в її присутності у стані алкогольного сп`яніння влаштовував сварки зі своїми батьками. Нещодавно онука зустріла відповідача у магазині, однак він навіть не привітався з нею.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , суду засвідчила, що відповідач є рідним братом її матері. З ОСОБА_7 вона тісно спілкується. Відповідач не спілкується з дочкою, не бере участі в її житті та вихованні. Під час спільного проживання з позивачем відповідач іноді зникав на тиждень через вживання алкогольних напоїв.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка являється рідною сестрою відповідача, суду засвідчила, що відповідач не бере участі в житті своєї доньки взагалі, не спілкується з нею, не виховує та не цікавиться її життям. Після розірвання шлюбу вона продовжує спілкуватися з позивачем та має можливість спостерігати за життям дитини, у зв`язку з чим їй відомо, що відповідач не бере участі у житті дитини.
Відповідач у судове засідання не з`явився, 30 грудня 2025 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. (а.с. 51)
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності. (а.с. 64-65)
Суд, заслухавши позивача, представника позивача, думку дитини ОСОБА_4 , свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Павлівка Кіровоградської області, батьками якої записані - ОСОБА_3 та ОСОБА_9 . (а.с. 7)
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року у справі № 401/4550/15-ц, розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . (а.с. 8-9)
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2019 року у справі № 401/2703/18, задоволено позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 972,00 грн. щомісяця, починаючи з 17 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який щорічно підлягає індексації відповідно до закону. (а.с. 10-12)
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, наданої Світловодським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 01 жовтня 2025 року, заборгованість відповідача за аліментами складає 66 668,00 грн. (а.с. 13)
Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Павлівка Кіровоградської області, батьками якої записані - ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . (а.с. 17)
Із відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 05-46/299 від 23 вересня 2025 року, виданих виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . (а.с. 14)
Згідно з довідкою № 330 від 23 вересня 2025 року, виданою Комунальним закладом "Павлівський ліцей "Гранд" Світловодської міської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в одинадцятому класі, проживає разом з мамою, ОСОБА_1 . Батько, ОСОБА_3 , проживає окремо, не займається вихованням доньки, не цікавиться її навчанням, не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником та вчителями. (а.с. 15)
Декларацію № 001-5Х1М-36А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладено від 30 березня 2023 року із лікарем Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги Світловодської міської ради".
Шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 зареєстровано 09 квітня 2024 року Світловодським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 44, після чого позивач змінила прізвище на " ОСОБА_13 ". (а.с. 18)
Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , виконавчий комітет Світловодської міської ради в особі Органу опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 54-56) 
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтями 150, 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право стягувача аліментів вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження № 61-43813св18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду.
З урахуванням збільшення витрат на дитину у зв`язку з її ростом, у позивача виникла потреба в наданні їй матеріальної допомоги на утримання дитини, а відповідач, як батько, повинен та може надавати таку матеріальну допомогу у вигляді аліментів в розмірі, визначеному позивачем. Крім того, відповідач не надав доказів того, що за своїм матеріальним становищем не здатний сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому розмірі, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Абзацом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною 1 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Положенням ст. 9 зазначеної Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно із ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Також Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти росії", заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та в постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
Суд в оцінці обставин справи на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
При цьому, суд також враховує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим, вважає обґрунтованими вимоги позивача та можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилами ст. 141 ЦПК України - з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, у розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України "Про судовий збір".
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 164 СК України, Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції з прав дитини, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Світловодської міської ради, про зміну розміру аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2019 року по справі № 401/2703/18, провадження № 2/401/91/19, яким стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 972 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 17 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності даним рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Відомості про сторін:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 26 квітня 2024 року органом № 3531, РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 30 липня 2004 року Онуфріївським РВ УМВС України в Кіровоградській області, РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ;
третя особа - Служба у справах дітей Світловодської міської ради, ЄДРПОУ 44956614, місце знаходження за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, м. Світловодськ, вул. Героїв України, буд. 14.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку передбаченому ст. 355 ЦПК України безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Світловодського міськрайонного суду 
Кіровоградської області        Ю.І. Макарова