Справа № 638/22972/25
Провадження № 2/638/3893/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
26 лютого 2026 року        м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючої судді Латки І.П.,
за участі секретаря судових засідань Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року до суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 28636,72 грн, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 5666,34 грн та інфляційні втрати у розмірі 22970,38 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання з виконання заочного рішення Київського районного суду міста Харкова від 18.10.2021 у справі № 953/19683/20.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.10.2021 року Київським районним судом міста Харкова було ухвалено рішення по справі № 953/19683/20, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в розмірі 69580 грн, судовий збір 840 грн. 80 коп., та витрати на правничу допомогу 10 757 грн., 60 коп., а всього 81178 грн. 40 коп. На виконання вказаного рішення 18.04.2023 року відкрито виконавчі провадження № 71599158 та №71600434. 
09.05.2024 року Дзержинським районним судом міста Харкова ухвалено рішення по справі № 953/10409/23, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 4643 грн. 85 коп., інфляційні витрати у розмірі 25324 грн. 89 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 11 917 грн. 50 коп., та судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп., а всього 42959 грн. 84 коп. На виконання вказаного рішення 26.07.2024 року відкрито виконавчі провадження № 75645121 та №75645381.
Оскільки відповідач не виконав судові рішення в добровільному порядку, не сплатив заборгованість за судовими рішення, тому у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання у розмірі 124138,24 грн, позивачем за період з 09.05.2024 до 15.11.2025 нараховано 22970,38 грн інфляційних втрат та 3% річних у сумі 5666,34 грн.
Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.
У встановлений судом в ухвалі від 20 листопада 2025 року строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
В судове засідання сторони не з`явилися, позивач просив справу розглянути за його відсутністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судове засідання, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.
З урахуванням викладеного, керуючись ч. 3 ст. 131, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі ухвали від 26 лютого 2026 року суд провів заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 жовтня 2021 року Київським районним судом м.Харкова було винесено заочне рішення по справі № 953/19683/20, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 , завданні збитки в порядку регресу у розмірі 69580,00 грн., витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 840,80 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 10757,60 грн., а разом – 81178,40 грн. 
Заочне рішення суду набрало законної сили 18 листопада 2021 року.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича від 18 квітня 2023 року відкрито виконавче провадження № 71600434 з примусового виконання виконавчого листа № 953/19683/20, виданого Київським районним судом м.Харкова 07.02.2022, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 судового збору у розмірі 840,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10757,60 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича від 18 квітня 2023 року відкрито виконавче провадження № 71599158 з примусового виконання виконавчого листа № 953/19683/20, виданого Київським районним судом м.Харкова 07.02.2022, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 збитків у сумі 69580,00 грн.
Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року у справі № 953/10409/23, яке набрало законної сили 16 червня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - 3% річних у розмірі – 4643,85 грн., інфляційні втрати у розмірі – 25324,89 грн., а всього 29968 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 74 коп.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича від 26 липня 2024 року відкрито виконавче провадження № 75645381 з примусового виконання виконавчого листа № 953/10409/23, виданого Дзержинським районним судом м.Харкова 01.07.2024, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі – 11917 грн. 50 коп. та судового збору у розмірі 1036 грн. 88 коп.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича від 26 липня 2024 року відкрито виконавче провадження № 75645121 з примусового виконання виконавчого листа № 953/10409/23, виданого Дзержинським районним судом м.Харкова 01.07.2024, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 3% річних у розмірі 4643,85 грн, інфляційних втрат у розмірі 25324,89 грн, а всього 29968,74 грн.
Відповідно до Інформації про виконавче провадження з АСВП від 15 листопада 2025 року стан виконавчих проваджень № 71600434, 71599158, 75645381, 75645121 – «Відкрито».
Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника його обов`язку.
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц)).
У постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, який полягає у тому, що правила частини другої статті 625 ЦК України мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних втрат і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.
Цей висновок Велика Палата Верховного Суду підтримала, зокрема, у постановах від 4 травня 2022 року у справі № 761/28949/17, від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21. 
Отже, приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що боржником прострочено виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2021 року у справі № 953/19683/20 про стягнення стягнення збитків в порядку регресу у розмірі 69580,00 грн, що є підставою для стягнення інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних за весь час прострочення згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Разом з тим, суд не може погодитися з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, з огляду на таке.
Так, позивачем нараховано інфляційні втрати та 3 % річних на суму заборгованості 124138,24 грн, з яких 81178 грн. 40 коп. – відповідно до заочного рішення Київського районного суду міста Харкова, 42959 грн. 84 коп. – відповідно до заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова.
З таким підходом визначення бази нарахування інфляційних втрат та 3 % річних суд погодитися не може з наступних підстав.
Щодо заочного рішення Київського районного суду міста Харкова, то розмір зобов`язання за цим рішенням складає 69580,00 грн, оскільки щодо вказаної суми збитків виник матеріально-правовий спір. Решта грошових коштів, стягнута за вказаним рішенням (судовий збір у розмірі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10757,60 грн) не стосувалися позовних вимог, не входять до основного матеріально-правового зобов`язання, оскільки є процесуальними витратами, передбаченими ст. 133 ЦПК України.
Щодо заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, за вказаним рішенням стягнуто не суму заборгованості за основним зобов`язанням, а інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України на основне зобов`язання. За таких обставин, нарахування та стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на заборгованість, нараховану згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, буде подвійною мірою особливої відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, що є недопустимим та суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. 
Разом з тим, стягнення з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних на заборгованість, нараховану згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму грошового зобов`язання у матеріально-правовому правовідношення, тобто у розмірі 69580,00 грн, не буде подвійною мірою відповідальності відповідача, а є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання.
У зв`язку з викладеним, судом в межах позовних вимог та в межах заявленого позивачем строку нарахування самостійно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.
При цьому, нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
За розрахунком суду (вихідні дані: сума заборгованості 69580,00 грн, період прострочення 09.05.2024-15.11.2025):
інфляційні втрати складають: 69580,00 х 1,18503870 - 69580,00 = 12874,99 грн; 
3 % річних: 69580,00 х 3 х 556 / 731 / 100 = 3176,01 грн.
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідач на спростування зазначеного розміру інфляційних втрати та 3 % річних не надав доказів виконання повного або часткового виконання перед позивачем грошового зобов`язання, підтвердженого заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова, у розмірі 69580,00 грн; не надав доказів сплати в позасудовому порядку сплати позивачу інфляційних втрати та 3 % річних у вказаному розмірі.
З урахуванням викладеного, суд частково задовольняє позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 та стягує з ОСОБА_2 на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 12874,99 грн та 3 % річних у розмірі 3176,01 грн за період з 09.05.2024 до 15.11.2025, нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. 
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за необґрунтованістю. 
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (56,050413594%), тобто у розмірі 678,88 грн.
Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивач при зверненні до суду з цим позовом зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу складає 16352,00 грн. У позовній заяві позивач просив стягнути зазначену суду інших судових витрат з відповідача на користь позивача.
На підтвердження понесення вказаних судових витрат позивач надав наступні докази:
- копію Договору про надання правової (правничої) допомоги № 25-05 від 25 травня 2024 року, укладеного між АО «АДВОКАТУС» та ФОП ОСОБА_1 ;
- копію Додаткової угоди № 1 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 15 листопада 2025 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 25-05 від 25.05.2024;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 15.11.2025 на суму 16352,00 грн;
- копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Хобтою Юрієм Михайловичем, серія КС № 6035/10.
Згідно з Актом від 15.11.2025, адвокатом надано позивачу наступні послуги:
1. Вивчення матеріалів справи, формування правової позиції - 3,38 год., - 7154,00 грн;
2. Підготовка Позовної заяви для подачі позову до Шевченківського районного суду міста Харків - 2,95 год. - 6132,00 грн;
3. Підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до Шевченківського районного суду міста Харків – 1 год. – 2044 грн;
4. Підготовка заяв та клопотань до Шевченківського районного суду міста Харків, участь у засіданнях - 0,5 год., - 1022,00 грн.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Водночас, при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Оцінюючи визначений стороною позивача розмір витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що він не відповідає критерію розумності з огляду на ціну позову (28636,72 грн), складність справи, яка є малозначною справою та розглянута судом у спрощеному позовному провадженні без участі сторін. Крім того, враховуючи предмет та підстави позову, сталість законодавство та судової практики щодо цих правовідносин, надання правової допомоги у цій справі не потребувало від представника позивача витрачення значного часу на збирання та дослідження великого обсягу доказів.
Заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16352 грн у справі з ціною позову 28636,72 грн, що складає понад половину від ціни позову (57%), вочевидь є неспівмірною зі складністю справи та свідчить про намір надмірного збагачення і по суті становить додатковий спосіб отримання доходу, що суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17.
На підставі викладеного, з урахуванням категорії справи, ціни позову, значення справи для сторін, рівня складності спірних правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь відповідача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 3000 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України 
у х в а л и в :
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Хобта Юрій Михайлович, до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ФОП ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 09.05.2024 до 15.11.2025 у розмірі 16051,00 грн (шістнадцять тисяч п`ятдесят одна гривня 00 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ФОП ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 678,88 грн та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього судові витрати у розмірі 3678,88 грн (три тисячі шістсот сімдесят вісім гривень 88 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 26 лютого 2026 року.

Суддя І. П. Латка