Справа № 420/18215/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
09 червня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 04.02.2025 року включно у фіксованому розмірі, розрахованому відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 04.02.2025 року включно у фіксованому розмірі, розрахованому відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Стислий виклад позиції позивача.
У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військовій частині НОМЕР_1 ).
Як вказує позивач, під час військової служби ОСОБА_1 невірно нараховувалася індексація, що вимусило позивача звернутися до суду із даним позовом. 
Так, на переконання позивача, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 року до звільнення з військової служби. Водночас, позивач наполягає на тому, що має право на отримання такої індексації.
Позивач зазначає, що, відповідно до відомостей, наведених в особистій картці грошового забезпечення №1051 за 2018 рік, в архівній відомості за період з січня 2018 року по грудень 2018 року, грошове забезпечення позивача у березні 2018 року несуттєво збільшилось в порівнянні з попереднім місяцем - лютим 2018 року і таке збільшення не перевищує суму нарахованої індексації станом на лютий 2018 року у розмірі 4258,75 грн.
З покликанням на висновки Верховного Суду, що наведені, зокрема у постанові від 29.11.2023 року у справі №420/14978/22, позивач вважає, що має право на отримання індексації різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до дня звільнення з військової служби.
Стислий виклад заперечень відповідача.
У відзиві зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме з 01 березня 2018 року відбулося підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, тому березень є базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
Представник відповідача вказує, що, згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України величина індексу споживчих цін в квітні 2018 р., травні 2018 р., червні 2018 р., липні 2018 р., серпні 2018 р., вересні 2018 р., жовтні 2018 р., листопаді 2018 р. не перевищила порогу індексації грошових доходів населення, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. У зв`язку з цим позивачу за дані місяці не було нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.
Починаючи із грудня 2018 року по грудень 2019 року, позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення із урахуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць), що підтверджується Особистими картками грошового забезпечення №509 2018 року, 2019 року та Інформацією щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по грудень 2019 року. 
Отже, як зазначає представник відповідача, відповідач нарахував та виплатив індексацію грошового забезпечення позивачу в повному обсязі за період з 01.03.2018 року по 23.12.2019 року.
Заперечуючи проти права позивача на індексацію-різницю, представник відповідача зауважує, що розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року становив 7951 грн. 10 коп., що складався із: 
посадового окладу – 1125 грн. 00 коп.;
окладу за військове звання – 130 грн. 00 коп.;
надбавки за вислугу років – 502 грн. 00 коп;
надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 112 грн. 50 коп;
надбавка за кваліфікацію – 61 грн. 88 коп.;
надбавка за виконання особливо важливих завдань – 878 грн. 50 коп.;
надбавка за особливі умови служби, пов`язані із підвищеним ризиком для життя – 168 грн. 75 коп.;
премія – 4893 грн. 75 коп.;
щомісячна додаткова грошова винагорода (щомісячна надбавка) – 78 грн. 72 коп. (виплачена у березні 2018 за лютий 2018 року).
Розмір грошового забезпечення позивача у березні 2018 року становив 12549 грн. 00 коп., що складався із: 
посадового окладу – 5640 грн. 00 коп.;
окладу за військове звання – 1410 грн. 00 коп.;
надбавки за вислугу років – 3525 грн. 00 коп.;
надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 564 грн. 00 коп.;
надбавка за кваліфікацію – 394 грн. 80 коп.;
премія – 1015 грн. 20 коп. 
Розмір підвищення грошового доходу позивача склав 4597 грн. 90 коп. (12549,00 грн. – 7951,10 грн. = 4597,90 грн.). 
Сума індексації, що склалась у місяці підвищення доходу становить 4463 грн. 15 коп. (в березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн. 00 коп., величина приросту індексу споживчих цін становила – 253,3%, (1762,00*253,3/100=4463,15 грн.)). 
Розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, а саме 134 грн. 75 коп.(4597,90 грн. - 4463,15 грн. = 134,75 грн.). 
Отже, на переконання представника відповідача, розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Представник відповідача також звернув увагу, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення в 2023 році були обумовлені приписами абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03.11.2022, яким зупинено на 2023 рік дію Закону №1282-XII.
Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.06.2024 по справі 200/2319/23.
У відзиві зазначено, що правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та нарахування сум індексації визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. 
Відповідно до пункту 5 Порядку визначено, що значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Отже, у разі зростання посадового окладу (тарифної ставки) з січня 2024 року, сума індексації заробітної плати має визначатись з урахуванням положень пункту 5 Порядку, тобто значення індексу споживчих цін у січні приймається за 1 або 100 відсотків і для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін починається з лютого 2024 року.
У разі, якщо підвищення посадових окладів (тарифних ставок) у січні 2024 року не відбувається, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів здійснюється з січня 2024 року. 
Згідно архівних відомостей за 2024-2025 роки, у позивача підвищення посадових окладів (тарифних ставок) у січні 2024 року та у січні 2025 року не відбувалось.
Отже, відповідач не нараховуючи та не виплачуючи позивачу індексацію грошового забезпечення в 2024 та у 2025 році діяв згідно норм чинного законодавства.
У відзиві на позов представник відповідача повідомив суд про прийняття Одеський окружним адміністративним судом рішення у справі, яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати грошового забезпечення не в повному розмірі та зобов`язання вчинити певні дії. 
З урахуванням наведеного у відзиві, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Стислий виклад відповіді на відзив.
Заперечуючи проти доводів відзиву, позивач додатково вказує, що:
підлягають відхиленню доводи відзиву з посиланням на Інструкцію про організацію фінансового господарства в органах Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.02.2006 року №155, з огляду на те, що «…розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу» з наведенням відповідного розрахунку. Так, в першу чергу звертаємо увагу на те, що копії Інструкції про організацію фінансового господарства в органах Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.02.2006 року №155. Отже посилання на цей документ без його надання до суду слід відхилити апріорі. У відповіді на відзив також наголошено, що проведений відповідачем у відзиві розрахунок не враховує суми недонарахованої позивачу індексації грошового забезпечення, що мала бути розрахована із застосуванням базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення – січня 2008 року за лютий 2018 року, а також щомісячну надбавку, яка була отримана у лютому 2018 року;
слід відхилити доводи відзиву з посиланням на Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яку затверджено наказом МВС України від 02.02.2016 року №73 та зареєстровано в Мінюсті України 11.02.2016 року за №217/28347 (далі – Інструкція №73), оскільки визначений нею порядок виплати щомісячної грошової додаткової винагороди не змінює факту отримання позивачем в лютому-березні 2018 року конкретної суми грошового оподаткованого доходу;
розрахунок індексації-різниці слід проводити з урахуванням фактично нарахованих сум грошового забезпечення позивача включно з щомісячною додатковою грошовою винагородою у лютому-березні 2018 року;
доводи відзиву про відсутність підстав для нарахування та виплати «поточної» індексації за період 2023-2025 років слід відхилити, адже позовні вимоги щодо цього не заявлені у даній справі.
Інші доводи та аргументи, що наведені у відповіді на відзив, є аналогічними аргументам та доводам, що зазначені у позовній заяві.

Стислий виклад додаткових пояснень відповідача.
У додаткових поясненнях представник відповідача, з огляду на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року по справі №420/13624/25, яке залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, зауважує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою були встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, відбулось підвищення посадових окладів позивача у січні 2020 року, у січні 2021 року, у січні 2022 року, у січні 2023 року, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року, січень 2020 року, січень 2021 року, січень 2022 року, січень 2023 року стали місяцями підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Стислий виклад заперечень позивача на додаткові пояснення відповідача.
Позивач вказує, що, на його переконання, рішення суду №420/13624/25 не спростовує існування умов для виплати позивачу «фіксованої» індексації, яка протиправно не була виплачена йому під час проходження військової служби. Фактично рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 року у справі №420/13624/25, передбачено виплатити ОСОБА_1 те грошове забезпечення та грошову допомогу на оздоровлення, що їй не було виплачено своєчасно, у той час як вимоги щодо індексації у цій справі не заявлялися та висновки щодо її нарахування ці судові рішення не містять. Більш того, судові рішення у справі №420/13624/25 прийняті вже після завершення позивачем військової служби, а тому щодо нього апріорі не може бути здійснення так зване «підвищення посадових окладів» в ретроспективі (у січні 2020 року, у січні 2021 року, у січні 2022 року, у січні 2023 року, коли такого підвищення у дійсності не було), до чого намагається підвести відповідач у додаткових поясненнях, вводячи суд в оману щодо фактичних обставин справи.
Позивач наголошує, що вирішальним у даній справі є саме врахування індексації із застосуванням базового місяця – січня 2008 року у лютому 2018 року (індексація у складі грошового забезпечення у розмірі 4258,75 грн.), чого у наданих відповідачем документах чомусь не відображено. В наданій відповідачем інформації про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) станом на 01.02.2018 та станом на 01.03.2018 взагалі чомусь не відображено отриманої у лютому 2018 року щомісячної надбавки у розмірі 4723,43 грн., що, однак, значно впливає на розмір грошового забезпечення у лютому 2018 року та ця надбавка відображена в архівній відомості за 2018 рік. Отже, відповідач ухиляється від надання суду повної та достовірної інформації щодо предмету спору, що є неприпустимим.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 16.06.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду вмотивованої та обґрунтованої заяви щодо поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин такого пропуску з наданням відповідних доказів.
Суд ухвалою від 21.07.2025 поновив позивачу строк звернення до суду, прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами та витребував у відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ):
інформацію та докази повідомлення ОСОБА_1 документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених їй сум грошового забезпечення на момент виключення її зі списків ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) - 04.02.2025, в тому числі видачі їй грошового атестату, а також іншої інформації про розмір виплачених сум, в тому числі індексації грошового забезпечення;
інформацію про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) станом на 01.02.2018 та станом на 01.03.2018;
інформацію про нараховану та виплачену суму індексації грошового забезпечення за період ОСОБА_1 з 01.03.2018 року по 04.02.2025 року, в тому числі виплату індексації-різниці;
інформацію про розмір прожиткового мінімуму, яким застосовувався при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 01.03.2018 року по 04.02.2025 року;
інформацію про наявність чи відсутність судових справ щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, а також наявність судових рішень щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 04.02.2025 року. 
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на позовну заяву та наданими ним доказами, відповіддю на відзив та додатковими поясненнями сторін, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Суд встановив, що ОСОБА_1 у період з 01.03.2018 до 04.02.2025 перебувала на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ). Зазначена обставина не заперечується відповідачем у заявах по суті.
Згідно з інформацією щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 до 04.02.2025, за означений період позивачу виплачено поточну індексацію грошового забезпечення у загальному розмірі 23262,02 грн.
Згідно з інформацією про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.02.2018 та станом на 01.03.2018, розмір грошового забезпечення позивача становив:
станом на 01.02.2018 – 7951,10 грн, що складався з: посадовий оклад – 1125,00 грн; оклад за військовим званням – 130,00 грн; надбавка за вислугу років – 502,00 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 112,50 грн; надбавка за кваліфікацію – 61,88 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань – 878,50 грн; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя – 168,75 грн; преміювання – 4893,75 грн; щомісячна додаткова винагорода за лютий складає 1% від грошового забезпечення – 78,72 грн, яку виплачену у березні 2018 року;
станом на 01.03.2018 – 12549,00 грн, що складався з: посадовий оклад – 5640,00 грн; оклад за військовим званням – 1410,00 грн; надбавка за вислугу років – 3525,00 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 564,00 грн; преміювання – 1015,20 грн.
Відповідно до архівних відомостей за період з січня 2018 року до грудня 2018 року, у складі грошового забезпечення позивача також зазначено щомісячну надбавку (додаткову винагороду): у лютому 2018 у розмірі 4723,43 грн та у березні 2018 року – 78,72 грн.
Суд також встановив, що, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2018 №64-ОС, виплату додаткової грошової винагороди за січень 2018 року, передбаченої п.2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 08.02.2018 №101-ОС в розмірі 60% грошового забезпечення, наказано виплатити у лютому 2018 року.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.03.2018 №102-ОС, виплату додаткової грошової винагороди за лютий 2018 року, передбаченої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73 та у відповідності до вимог наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 12.03.2018 №204-ОС в розмірі 1% від розміру грошового забезпечення, наказано виплатити у березні 2018 року.
Матеріалами справи також підтверджено, що позивачу нараховано та вплачено індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року до лютого 2018 року у загальному розмірі 85927,85 грн, в тому числі за лютий 2018 року – 4258,75 грн.
Суд встановив, що, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі 420/13624/25, яке залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025:
визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) за період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;
зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) за період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, з урахуванням виплачених сум;
визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;
зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки.
Відповідно до розрахунку грошового забезпечення позивача, що перераховано на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі 420/13624/25, позивачу здійснено перерахунок грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня календарного року за період з 29.01.2020 до 19.05.2023, у зв`язку з підвищенням посадового окладу через збільшення розрахункової велични.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації-різниці протиправною, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011 XII (надалі - Закон №2011-ХІІ), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно ч.3 вищезазначеної статті, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.2001 №1282-ХІІ (надалі – Закон України №1282-ХІІ) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Частиною 2 ст.5 Закону України №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (надалі - Порядок №1078).
Згідно п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абз.2, 5 п.4 Порядку №1078).
Поняття індексації-різниці викладено у абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку №1078, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 п.5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 передбачають обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз.3); сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз.4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз.6 п.5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз п.1, абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 дає підстави для висновку, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п.п.5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 20.04.2023 у справі 320/8554/21.
Суд враховує, що «поточна індексація» грошового забезпечення за спірний період з 01.03.2018 до 04.02.2025 не є предметом даного спору.
Звернувшись до суду з позовом, позивач наголошував, що відповідачем не нараховувалась і не виплачувалась йому індексація різниці грошового забезпечення у відповідності до абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 за період з 01.03.2018 до 04.02.2025.
Так, з огляду на приписи п.5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Отже, для вірного вирішення справи, необхідно підтвердити/спростувати доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячної індексації-різниці і що це право порушив відповідач.
Згідно сталої практики Верховного Суду для правильного застосування абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку №1078, буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); 
суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); 
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
У цій категорії спорів Верховний Суд неодноразово зауважував, що для належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача судам необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих ним сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити (постанови від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 07.12.2023 у справі №360/381/23, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 06.07.2023 у справі №560/6684/22, від 15.08.2023 у справі №400/3784/22, від 19.12.2024 у справі №420/11410/23).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що застосований судами спосіб захисту, а саме зобов`язання нарахувати індексацію, без визначення її конкретного розміру, не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача.
Як зазначено вище, у такому випадку відповідно до абз.4 п.5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
З урахуванням вищевикладеного, актуальної та сталої правової позиції Верховного Суду, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року складає 1762 грн*253,30%= 4463,15грн.
За висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 12.04.2023 у справі №560/13302/21, від 20.04.2023 у справі №320/8554/21, від 03.05.2023 у справі №160/10790/22 та від 22.06.2023 у справі №520/6243/22, право на отримання індексації грошового забезпечення у фіксованій величині виникло саме у зв`язку зі змінами посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018 на підставі постанови №704, та виходячи із приписів абз.4, 6 Порядку №1078, з березня 2018 року, останні мали право на перерахунок індексації грошового забезпечення, з урахуванням особливостей, запроваджених указаними нормами Порядку №1078.
Згідно з інформацією про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.02.2018 розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.02.2018 становив 7951,10 грн, що складався з: посадовий оклад – 1125,00 грн; оклад за військовим званням – 130,00 грн; надбавка за вислугу років – 502,00 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 112,50 грн; надбавка за кваліфікацію – 61,88 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань – 878,50 грн; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя – 168,75 грн; преміювання – 4893,75 грн; щомісячна додаткова винагорода за лютий складає 1% від грошового забезпечення – 78,72 грн, яку виплачену у березні 2018 року.
Згідно з інформацією про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.03.2018, розмір грошового забезпечення позивача становив 12549,00 грн, що складався з посадовий оклад – 5640,00 грн; оклад за військовим званням – 1410,00 грн; надбавка за вислугу років – 3525,00 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 564,00 грн; преміювання – 1015,20 грн.
Суд також встановив, що, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2018 №64-ОС, виплату додаткової грошової винагороди за січень 2018 року, передбаченої п.2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 08.02.2018 №101-ОС в розмірі 60% грошового забезпечення, наказано виплатити у лютому 2018 року.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.03.2018 №102-ОС, виплату додаткової грошової винагороди за лютий 2018 року, передбаченої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73 та у відповідності до вимог наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 12.03.2018 №204-ОС в розмірі 1% від розміру грошового забезпечення, наказано виплатити у березні 2018 року.
Отже, судом встановлено, що розмір додаткової винагороди (щомісячної надбавки) у розмірі 4723,43 грн виплачено у лютому за січень 2018 року, а у березні 2018 року у розмірі 78,72 грн – за лютий 2018 року.
За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача, що у розмірі грошового забезпечення за лютий 2018 року слід врахувати щомісячну надбавку (додаткову винагороду) у розмірі 78,72 грн, а не 4723,43 грн як стверджує позивач. 
Водночас, суд погоджується з доводами позивача щодо невключення до розрахунку грошового забезпечення за лютий 2018 року суми виплаченої індексації грошового забезпечення у лютому 2018 року.
Так, суд встановив, що позивачу нараховано та вплачено індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року до лютого 2018 року у загальному розмірі 85927,85 грн, в тому числі за лютий 2018 року – 4258,75 грн.
Отже, при розрахунку грошового забезпечення за лютий 2018 року відповідач мав додати суму виплаченої індексації у розмірі 4258,75.
А відтак, грошове забезпечення позивача в лютому 2018 року з урахуванням індексації становило 12209,85 грн. (7951,10 грн. + 4258,75 грн.), у березні 2018 року - 12549,00 грн.
Отже, грошове забезпечення позивача збільшилось на 339,15 грн.
Враховуючи викладене, позивач мала право на отримання щомісячної індексації-різниці у сумі 4124,00 грн (4463,15 грн - 339,15 грн) до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення з військової частини.
Разом з тим, суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі 420/13624/25, яке залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025:
визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) за період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;
зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) за період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, з урахуванням виплачених сум;
визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;
зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки.
Відповідно до розрахунку грошового забезпечення позивача, що перераховано на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі 420/13624/25, позивачу здійснено перерахунок грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня календарного року за період з 30.01.2020 до 19.05.2023.
Отже, з 29 січня 2020 відбулась зміна посадового окладу позивача у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та, відповідно до інформації про розмір грошового забезпечення позивача, що перераховано на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі 420/13624/25, розмір грошового забезпечення позивача становив:
з 29.01.2020 – 22067,94 грн;
з 01.01.2021 – 33145,80 грн; 
з 01.01.2022 – 36219,54 грн;
з 01.01.2023 – 52514,40 грн.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що у відповідача відсутній обов`язок щодо нарахування позивачу індексації-різниці з 29.01.2020, оскільки з 29 січня 2020 року відбулось підвищення посадового окладу позивача, що є підставою для припинення нарахування та виплати фіксованої індексації, як це вказано в п.108 постанови Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №400/3826/21.
Крім того, суд враховує, що не може одночасно існувати двох судових рішень, у яких встановлені взаємовиключні юридичні факти щодо однієї і тієї ж особи (неможливість існування двох взаємовиключних судових рішень). Саме такі висновки висновував Верховний Суд, зокрема у постановах від 09.11.2022 у справі №205/7254/18, від 25.01.2024 у справі №500/2239/22.
На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення відповідно до абз.4, 6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 за період з 29.01.2020 по 19.05.2023, за умови здійснення перерахунку розміру грошового забезпечення (окладів) позивача з 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 виключають можливість їхнього одночасного задоволення, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Враховуючи, що під час розгляду справи підтвердилось безпідставне незастосування відповідачем норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу належних сум індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 28.01.2020 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Провівши відповідний розрахунок, суд доходить висновку, що розмір невиплаченої позивачу індексації за період з 01.03.2018 до 28.01.2020 становить: 90728,00 грн (4124,00 грн х 22 місяця (з березня 2018 року до грудня 2019 року включно) + 3725,12 грн (28 днів січня 2020 року (4124,00 грн / 31 днів х 28 днів), всього 94453,12 грн.
Наведені судом висновки та здійснені розрахунки підтверджують наявність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації-різниці за період з 01.03.2018 до 28.01.2020 в загальній сумі 94453,12 грн.
Саме в такий спосіб, на думку суду, слід захистити права позивача, передусім враховуючи те, що спірна сума індексації-різниці позивачу не нараховувалася.
Аналогічна позиція щодо способу захисту порушеного права позивача викладена в постанові Верховного Суду від 28.08.2023 у справі №420/17338/22.
У зв`язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з огляду на зміну посадового окладу позивача з 29.01.2020, з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі 420/13624/25, яке залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025.
Суд також зауважує, що у постанові Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Судом встановлено, що відповідачем не здійснено нарахування та виплату позивачу індексації-різниці, а, відтак, відповідач вчинив саме протиправну бездіяльність.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 28.01.2020 у фіксованому розмірі, розрахованому відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 28.01.2020 з розрахунку 4124,00 грн на місяць у загальній сумі 94453,12 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, норми діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду, суд дійшов до висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.
Зважаючи на відсутність доказів понесення інших судових витрат позивачем, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 28.01.2020 у фіксованому розмірі, розрахованому відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 28.01.2020 з розрахунку 4124,00 грн на місяць у загальній сумі 94453,12 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО