ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, м. Кропивницький, 25006, 
тел. (0522) 30-10-22, 30-10-23, код ЄДРПОУ 03499951,
e-mail: inbox@kr.arbitr.gov.ua, web: http://kr.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року		Справа № 912/1882/23(912/3294/25)	

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кузьміної Б.М., за участю секретаря судового засідання Поступайло К.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у справі № №912/1882/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
справу №912/1882/23(912/3294/25)
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )
за участю у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570)
про виділення частки, яка належить банкруту у спільному майні,

за участю представників: 
від позивача - адвокат Коваленко Н.О.,
від відповідача - участі не брали, 
від третьої особи - участі не брали,
від керуючого реалізацією - представник Бершадський С.М., 

ВСТАНОВИВ:

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 22.05.2024 у справі № 912/1882/23 задоволено частково.
Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 22.05.2024 у справі № 912/1882/23 скасовано в частині відмови в задоволенні клопотань керуючого реструктуризацією та боржника про визнання боржника ОСОБА_1 банкрутом та в частині затвердження плану реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 .
Прийнято в цій частині нове рішення.
Клопотання керуючого реструктуризацією, арбітражного керуючого Кучугурного О.М. №02-01/17/24 від 10.05.2024 та клопотання ОСОБА_1 від 13.05.2024 про визнання фізичної особи ОСОБА_1 банкрутом та введення процедури погашення боргів задоволено.
Припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Припинено повноваження керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Кучугурного Олександра Михайловича (свідоцтво від 14.12.2022 №2076).
Визнано банкрутом фізичну особу ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Введено процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Призначено керуючим реалізацією майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) арбітражного керуючого Кучугурного Олександра Михайловича (свідоцтво від 14.12.2022 №2076).
Установлено строк до 03.03.2025 (включно) керуючому реалізацією майна банкрута для проведення інвентаризації майна боржника та визначення його вартості у відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Зобов`язано керуючого реалізацією: 1) здійснити процедуру погашення боргів боржника в порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства; 2) надати суду документально підтверджений звіт про виконану роботу з інформацією про фінансове становище і майно боржника при проведенні процедури погашення боргів боржника станом на день подання звіту.
В іншій частині ухвалу залишено без змін.
Доручено Господарському суду Кіровоградської області оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України повідомлення про визнання фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) банкрутом і введення процедури погашення боргів у встановленому законодавством порядку.
03.03.2025 матеріали справи №912/1882/23 повернуто до Господарського суду Кіровоградської області.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №912/1882/23 передано для розгляду судді Кузьміній Б.М.
Ухвалою від 04.03.2025 прийнято справу №912/1882/23 до свого провадження суддею Кузьміною Б.М.
04.03.2025 (номер публікації - 75434, дата публікації - 03.03.2025 14:52) здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання фізичної особи ОСОБА_1 банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника. 
Надалі, не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" подало касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 22.05.2024 у справі №912/1882/23 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2025.
24.03.2025 матеріали справи №912/1882/23 направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду касаційної скарги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на ухвалу від 22.05.2024 та постанову від 03.02.2025.
Постановою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2025 касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишено без задоволення, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2025 у справі №912/1882/23 залишено без змін. 
12.05.2025 матеріали справи №912/1882/23 повернуто до Господарського суду Кіровоградської області.
Ухвалою від 27.05.2025 зобов`язано керуючого реалізацією майна боржника ОСОБА_3 до 03.06.2025 надати до суду докази виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2025 щодо проведення інвентаризації майна боржника та визначення його вартості.
03.06.2025 на виконання вимог ухвали суду від керуючого реалізацією майна боржника ОСОБА_3 надійшла заява про виконання ухвали суду.
31.12.2025 до Господарського суду Кіровоградської області від керуючого реалізацією арбітражного керуючого Кучугурного Олександра Михайловича надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки, яка належить банкруту у спільному майні, з вимогами:
"1. Прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.
2. Відстрочити керуючому реалізацією ОСОБА_1 , арбітражному керуючому Кучугурному Олександру Михайловичу сплату судового збору за подання позовної заяви про виділення частки, яка належить банкруту у спільному майні – до прийняття рішення у даній справі.
3. Виділити ОСОБА_1 частку зі спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: 1/2 частки автомобіля VOLVO 460, 1991 року випуску, об`єм двигуна 1800 см3, VIN-код: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
4. Витрати по сплаті судового збору покласти на Відповідача". 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що автомобіль VOLVO 460, 1991 року випуску, об`єм двигуна 1800 см3, VIN-код: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , був набутий під час перебуванні сторін у зареєстрованому шлюбі, а відтак є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач посилається на положення статей 368, 370 Цивільного кодексу України, статей 60, 61 Сімейного кодексу України, відповідно до яких частки подружжя у спільному майні є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв`язку з визнанням гр. ОСОБА_1 банкрутом та необхідністю включення його майна до ліквідаційної маси, позивач просить здійснити виділення 1/2 частки автомобіля, що належить банкруту у спільному сумісному майні.
Ухвалою від 06.01.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 912/1882/23(912/3294/25) за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначив на 05.02.2026 о 10:00, установив сторонам строки для подання заяв по суті спору.
12.01.2026 від АТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, з такими вимогами:
"1. Задовольнити заяву АТ КБ "ПриватБанк" про залучення третьою особою у справі № 912/1882/23 (912/3294/25).
2. Залучити Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" до участі у справі № 912/1882/23 (912/3294/25) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача.
3. Проводити розгляд цієї заяви без участі представника заявника".
Ухвалою від 05.02.2026 суд заяву АТ КБ "Приватбанк" від 12.01.2026 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача задовольнив; залучив до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570); зобов`язав позивача у дводенний строк з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду докази направлення позову третій особі з дотриманням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України; установив третій особі строк для подання до суду пояснень щодо вказаної заяви по суті справи; оголосив перерву в судовому засіданні у справі №912/1882/23(912/3294/25) до 02.03.2026 о 14:40.
Третя особа пояснень щодо позову до суду не подавала.
Відповідач 02.03.2026 подала до суду заяву про відсутність заперечень проти позовних вимог. Підтвердила в заяві, що спірний транспортний засіб набуто у власність під час шлюбу.
У судовому засіданні 02.03.2026 представник керуючого реалізацією і представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позовну заяву з викладених у ній підстав. 
Третя особа представника в судове засідання 02.03.2026 суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду була належно повідомлена. 
Відповідач у судове засідання 02.03.2026 не з`явилася, заявою від 02.03.2026 просила розглядати справу у її відсутність.
На підставі пунктів 1, 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності відповідача та третьої особи.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши в судовому засіданні докази у справі, суд установив таке.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2025, крім іншого, визнано банкрутом фізичну особу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та введено процедуру погашення боргів; призначено керуючим реалізації фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Кучугурного Олександра Михайловича.
Відповідно до пп. 6 пункту 2 статті 114 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий у справі про неплатоспроможність фізичної особи зобов`язаний, зокрема, сформувати ліквідаційну масу.
Частинами 1-5 статті 131 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу. До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного частинами шостою і сьомою цієї статті та статтею 132 цього Кодексу. До складу ліквідаційної маси може бути включено майно, що є часткою боржника у спільній власності. У такому разі відбувається виділення частки боржника із спільного майна за правилами, передбаченими цивільним законодавством. З моменту визнання боржника банкрутом розпорядження усіма правами щодо майна, включеного до складу ліквідаційної маси, здійснює керуючий реалізацією від імені боржника. З моменту визнання боржника банкрутом і до винесення судового рішення про закриття процедури банкрутства реєстрація переходу права власності від/до боржника та обтяжень майна боржника, включаючи нерухоме майно і цінні папери, що існують в бездокументарній формі, відбувається виключно на підставі заяви керуючого реалізацією.
За змістом викладених норм суд доходить висновку, що арбітражний керуючий після ухвалення рішення про визнання банкрутом фізичної особи з моменту призначення його керуючим реалізацією цього боржника має право формувати ліквідаційну масу за рахунок, зокрема, належної боржнику, як одному із подружжя, частки майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому має для реалізації цього права заявляти відповідні вимоги до іншого із подружжя щодо поділу спільного майна подружжя з метою формування ліквідаційної маси та задоволення за її рахунок вимог кредиторів боржника - фізичної особи.
З матеріалів справи убачається, що 12.05.1990 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстрований ЗАГС Кіровоградського міськвиконкома, УССР, актовий запис №450, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 12.05.1990 (а.с. 10). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) було набуте права власності на автомобіль марки VOLVO 460, 1991 року випуску, об`єм двигуна 1800 см3, VIN-код: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях №31/31/14/Д-2781/05-2025-2690-2025 від 06.06.2025 (а.с. 9). 
За даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, спірний транспортний засіб зареєстрований на праві власності за відповідачем (а.с. 33). 
Відповідно до частини 1 статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
За приписами статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Згідно статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Статтею 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Частинами 2, 3 статті 372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із статтею 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частин 1, 4 статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Велика Палата Верховного суду в постанові від 30.06.2020 у справі №638/18231/15-ц зазначила, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
Предметом позову є визнання за членами подружжя права особистої приватної власності у порядку поділу спільного майна.
Положення статті 60 Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Обов`язок спростування презумпції спільності права власності на майно, придбане подружжям під час шлюбу, покладено на особу, яка її забезпечує. Це також передбачено ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України. Така позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, зокрема, викладеним у постановах від 12.03.2019 у справі №3334/9028/15-ц та від 18.09.2018 у справі №759/13140/14-ц.
Визначальним для виділу частки або поділу майна в натурі, яке перебуває у спільній власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року, справа №545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18.
Відповідно до Звіту з оцінки майна від 25.11.2024, який міститься у матеріалах виконавчого провадження №26578369, ринкова вартість автомобіля VOLVO 460, 1991 року випуску, об`єм двигуна 1800 см3, VIN-код: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на 25.11.2024 становить 28 300,00 грн без урахування ПДВ (а.с. 6-8). 
У зв`язку з тим, що спірний транспортний засіб - автомобіль марки VOLVO 460, 1991 року випуску, об`єм двигуна 1800 см3, VIN-код: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 було придбано відповідачем під час перебування в шлюбі, отже, він є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а, враховуючи рівність визначених позивачем у позові частин спірного транспортного засобу та технічну можливість такого поділу на відповідні частини, протилежного суду не доведено, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для визнання за членами подружжя права особистої приватної власності у порядку поділу спільного майна, а тому позовні вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Згідно із статтею 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір", в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог, стягненню з відповідача до Державного бюджету України підлягає судовий збір з розрахунку: 3028 х 0,8 = 2422,40 грн.
Керуючись статтями 2, 7, 113, 131 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 74, 76-77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю. 

Виділити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частку зі спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), а саме: 1/2 частки автомобіля VOLVO 460, 1991 року випуску, об`єм двигуна 1800 см3, VIN-код: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду.
Копії рішення надіслати гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), гр. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), до електронних кабінетів керуючого реалізацією арбітражного керуючого Кучугурного Олександра Михайловича, АТ КБ "Приватбанк" і його представника Ювка В.О.

Повне рішення складено 03.03.2026.

Суддя Б.М. Кузьміна