Справа №333/3311/25
Провадження №2/333/191/26
рішення
Іменем України
13 березня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя 
у складі: головуючого – судді Варнавської Л.О., 
за участю секретаря судового засідання Бабак З.І., 
позивачки – ОСОБА_1 
представника позивачки – адвоката Чернявського Р.І.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Комунарському району, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Комунарському району, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. 
В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , 1940 року народження, яка за життя володіла спадковим майном - трикімнатною квартирою загальною площею 54,3 м?, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем першої черги був її син - ОСОБА_5 , який прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України. Згодом, 03.06.2020 року, рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя у справі №333/4172/20 він був визнаний померлим, а датою його смерті визначено день набрання чинності рішення суду - 06.07.2021 року. Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 стала його онука - малолітня ОСОБА_3 (2017 р.н.), яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (мати позбавлена батьківських прав), і перебуває під опікою позивача - ОСОБА_1 . 01 квітня 2024 року позивач як опікун звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від імені дитини. Водночас позивачеві стало відомо, що Шоста Запорізька державна нотаріальна контора вже 12 березня 2025 року видала свідоцтво про право на спадщину іншій особі - ОСОБА_2 , на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2024 р. у справі №332/3258/24. У тій справі суд встановив факт родинних відносин між ОСОБА_2 , і спадкодавцем (троюрідні родичі). Позивачка та дитина як законна спадкоємиця не були залучені до того процесу. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру.
25.04.2025 провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
12.05.2025 року через канцелярію суду від представника третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування надійшли пояснення. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, діючи як орган опіки та піклування, надала письмові пояснення, в яких підтримала позов опікуна малолітньої ОСОБА_3 та не заперечила проти його задоволення в повному обсязі. У поясненнях зазначено, що малолітня ОСОБА_7 є спадкоємицею ближчої черги після смерті діда - ОСОБА_8 ; видане свідоцтво на ім`я ОСОБА_2 , як родича п`ятої черги, порушує черговість спадкування; дії, спрямовані на захист прав дитини, відповідають положенням Цивільного кодексу України та Конвенції ООН про права дитини; орган опіки просить суд врахувати ці обставини та захистити майнові права дитини.
26 травня 2025 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує щодо позову, виходячи з наступного. Відповідач не погоджується з вимогами позовної заяви, поданої ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 12.03.2025 р. на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що він є троюрідним братом померлого ОСОБА_5 , що підтверджується рішенням суду у справі №332/3258/24 від 10.12.2024 року. Відповідач доглядав за матір`ю померлого ( ОСОБА_4 ) до її смерті, організував її похорон, що підтверджується доданими копіями документів: свідоцтва про смерть, про поховання, довідки про причину смерті, квитанціями на проведення поминального обіду тощо. Зазначає, що спадкоємець першої черги - син померлої, ОСОБА_5 , був визнаний безвісно відсутнім, а пізніше - оголошений померлим рішенням суду від 03.06.2021 р. Дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто дата набрання рішенням законної сили. На підставі ст.1269 ЦК України відповідач подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у встановлений строк. Стверджує, що малолітня онука - ОСОБА_3 - пропустила строк для прийняття спадщини (заява подана 09.04.2024 р. замість крайньої дати - 06.01.2022 р.) і не подавалося клопотання про його поновлення, що, на думку відповідача, унеможливлює її право на спадкування. Також відповідач ставить під сумнів твердження позивача про проживання дитини з матір`ю за адресою спадкового майна, посилаючись на матеріали іншої справи, де вказано, що дитина тривалий час перебувала в дитячому будинку за заявами самої матері. У зв`язку з наведеним, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також долучити додані документи до матеріалів справи.
16.06.2025 року ухвалою суду зупинено провадження по справі до вирішення цивільної справи за №332/3258/24 за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин.
13.10.2025 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Запорізького апеляційного суду та про поновлення провадження у справі.
14.10.2025 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. 
26.11.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.
Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним.
Відповідач, в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки вважає, що не надано доказів, що малолітня дитина ОСОБА_3 є спадкоємицею ОСОБА_8 . Також не встановлені обставини, щодо перебування цієї дитини в дитячих будинках.
Представник третьої особи, не з`явився, був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Скористався своїм правом на подання пояснень та просив суд задовольнити позов.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що трикімнатна квартира загальною площею 54,3 м?, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва №131 про право власності на квартиру від 21.01.1998 року належало ОСОБА_9 .
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2010 року виданого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори судом встановлено, що спадкоємцями майна ОСОБА_9 , 1939 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина, на яку в указаній частці видане це свідоцтво складається з 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищезазначеного майна видано ОСОБА_4 . Свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частку вищезазначеного майна не видано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , 1940 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Судом досліджена копія спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 заведена Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою.
Зі спадкової справи вбачається, що вона заведена на підставі заяви від 08.11.2018 р. ОСОБА_2 про прийняття спадщини.
Також з аналогічною заявою 23.01.2019 р. звернувся ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який посилався на те, що він є рідним братом померлої ОСОБА_4 .
З копії спадкової справи встановлено, що на ім`я померлої ОСОБА_4 в АТ «КБ «Приватбанк» відкриті депозитні рахунки із залишками грошових коштів.
Станом на день її смерті в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.08.2019 року державного нотаріуса Шостої запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П. встановлено, що ОСОБА_10 у видачі свідоцтва у праві на спадщину на частку квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 було відмовлено у зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_4 є спадкоємець першої черги – син спадкодавця ОСОБА_5 , який прийняв спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2021 року по справі №333/4172/20 було оголошено померлим ОСОБА_5 , датою смерті вважати дату набрання рішенням законної сили.
Актовий запис про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 складений 05.08.2021 року. датою смерті ОСОБА_5 вказано 06.07.2021.
З копії свідоцтва про народження (серія НОМЕР_3 ) ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_8 встановлено, що її батьком є ОСОБА_5 .
В свою чергу ОСОБА_11 є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .
ОСОБА_1 призначена опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області №443 від 22.12.2023 року.
З рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2023 року по цивільній справі №333/885/23 судом встановлено, що ОСОБА_11 була позбавлена батьківських прав у відношенні своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Отже, ОСОБА_3 є онукою ОСОБА_5 .
Зі спадкової справи №430/22021 заведеної 14.08.2021 року щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 судом встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернувся ОСОБА_2 14.08.2021 року. 
16.02.2024 року до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про прийняття спадщини за законом і видачу свідоцтва про право на спадщину. 
Листом від 09.04.2024 року Шоста запорізька державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 про те, що надійшла її заява про прийняття спадщини та пояснили, що для оформлення спадщини необхідно звернутися особисто чи через представника та надати оригінали документів, зазначений їх перелік. 
16.05.2024 року державний нотаріус Шостої запорізької державної нотаріальної контори своєю постановою №568/02-31 відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки не надано документів, які підтверджують родинні відносини між ними.
Після чого ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя із заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просив встановити юридичний факт того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 є його троюрідним братом. Заявник мотивував звернення необхідністю підтвердження споріднення для оформлення спадкових прав як спадкоємця за законом п`ятої черги після смерті ОСОБА_5 . 
Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2024 року заяву ОСОБА_2 було задоволено, встановлено факт родинних відносин та визнано, що ОСОБА_2 є троюрідним братом ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На підставі зазначеного рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2024 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 12 березня 2025 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначений об`єкт нерухомого майна. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що містяться в матеріалах справи.
01.05.2025 року державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Плясецькому А.М. видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з права на вклади, що зберігаються в АТ «КБ «Приватбанк», які належать ОСОБА_4 , матіер спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , спадкоємцем якої за законом був її син – ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. 
10.09.2025 року Запорізький апеляційний суд у справі №332/3258/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2024 року скасував, а заяву ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин залишив без розгляду, роз`яснивши заявнику право на звернення до суду з позовом на загальних підставах. 
У зазначеній постанові апеляційний суд, зокрема, встановив, що у справі №332/3258/24 наявний спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 між малолітньою ОСОБА_3 , яка є рідною онукою спадкодавця, та ОСОБА_2 , який претендує на спадкування як родич п`ятої черги, а тому справа не могла розглядатись в порядку окремого провадження. Апеляційний суд також виходив із того, що малолітня ОСОБА_3 відповідно до ч.4 ст.1268 та ч.5 ст.1265 ЦК України є спадкоємцем ближчого ступеня споріднення, вважається такою, що прийняла спадщину з моменту її відкриття, і тим самим усуває від права спадкування родича подальшого ступеня споріднення – ОСОБА_2 . 
Наведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що на момент розгляду даної справи рішення, яке стало підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 , скасоване, а сама заява про встановлення факту родинних відносин залишена без розгляду; при цьому малолітня ОСОБА_3 є спадкоємицею ближчого ступеня споріднення, права якої на спадкове майно були порушені видачею оспорюваного свідоцтва та державною реєстрацією права власності за відповідачем. 
Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України.
Згідно статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, який воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.
У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Так, спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст.1301 ЦК України відокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.
Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.
Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав, судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.ст.203, 215-236 ЦК України. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.
Отже, як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №383/258/21 (провадження №61-18173св21), «порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними».
У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
У постановах Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №645/3067/19, від 17.08.2022 року №450/441/19, від 22.08.2022 року у справі №597/977/21 викладено правовий висновок про те, що визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи.
Оцінюючи встановлені обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.03.2025 року та зареєстроване зв реєстрі за №246 ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , є таким, що видано на підставі судового рішення, яке скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 10.09.2025 року; ґрунтується на факті родинних відносин, який не встановлений у передбаченому законом порядку, оскільки заява залишена без розгляду; порушує спадкові права малолітньої спадкоємиці ближчої черги – ОСОБА_3 , яка відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину автоматично, незалежно від подання заяви, і усуває від спадкування родичів подальшої черги; створює неправомірні наслідки у вигляді державної реєстрації права власності за відповідачем на нерухоме майно, яке за законом повинно перейти до спадкоємця ближчої черги.
Аргументи відповідача про пропуск строку для прийняття спадщини малолітньою ОСОБА_12 не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітні та неповнолітні особи вважаються такими, що прийняли спадщину автоматично, якщо вони мають право на спадкування. Момент виникнення спадкових прав дитини не залежить від подання заяви опікуном чи батьками. 
Суд зазначає, що ОСОБА_3 є спадкоємицею ближчого ступеня, ніж відповідач, що виключає у нього будь-яке право на спадкування відповідно до ст.1258, 1261, 1265 ЦК України.
Крім того, відповідно до ст.18 Конвенції ООН про права дитини та ст.ст. 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує першочерговий захист майнових прав дітей та зобов`язує органи влади не допускати їх порушення при вчиненні будь-яких юридичних дій, у тому числі при оформленні спадщини.
Таким чином, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за №246 12.03.2025 р. видане з порушенням законодавства. Документ порушує права малолітньої ОСОБА_3 , що є самостійною підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.1301 ЦК України. Державна реєстрація права власності відповідача підлягає скасуванню, з одночасним відновленням можливості оформлення спадщини спадкоємцем ближчої черги.
Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
 
Позов ОСОБА_1 , поданий в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , третя особа – орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Комунарському району, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину – задовольнити повністю.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 березня 2025 року зареєстроване в реєстрі за №246 Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2025 року зареєстрованого в реєстрі за №246.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складене 13 березня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя         Л.О. Варнавська