Справа № 522/24430/23
Провадження № 3-в/522/19/26
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКАЇНИ
10 березня 2026 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду м. Одеси Шенцева О.П. розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли від Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, -
ВСТАНОВИВ:
До суду 28.01.2026 року надійшла заява адвоката Синько О.А. в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1ст.130 КУпАП.
В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком - один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень. 
Заявник посилається на те, що «Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» № 002923 від 10.12.2023 р. та висновок щодо результатів медичного огляду виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002923 від 10.12.2023 р., складений на підставі Акту, є недопустимими доказами у обвинуваченні ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.
Відповідно до змісту Акт складений - 10.12.2023 р. о 00.30 хв., що не відповідає дійсності, адже відповідно до відеозапису з ПВР № 471333 ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу та увійшов у його будівлю о 00:33:25 год., а тому лікарем до Акту внесено неправдиві дані щодо огляду, який фактично нібито відбувся за три хвилини до того, як ОСОБА_1 прибув до медичного закладу. Також у Акті зазначено точний час направлення на огляд – 09.12.2023 р. о 23.32 хв., в той час, як з відеозаписів ПВР поліцейських вбачається, що 09.12.2023 р. о 23 год. 32 хв. тільки відбувається перевірка документів ОСОБА_1 , безпосередньо після його зупинки (відповідно до протоколу останній був зупинений о 23 год. 30 хв.). О 23 год. 32 хв. поліцейські ще навіть не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння ні на місці, а ні у медичному закладі, а тому, працівники поліції у цей час не мали жодних підстав складати направлення до медичного закладу і по факту таке направлення не складали. 
До того ж у Акті зазначена дата і точна година огляду – 10.12.2023 р. о 00.30 год., знов таки, що суперечить відеозапису з ПВР № 471333, відповідно до якого ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу та увійшов у його будівлю о 00:33:25 год., а тому лікарем до Акту внесено неправдиві дані щодо часу огляду, який фактично нібито відбувся за три хвилини до того, як ОСОБА_1 прибув до медичного закладу.
Крім того, у Акті вказано, що лікарем для виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , нібито було застосовано Алкотест Драгер, тест № 50751; результат – етанол 1,77%, час обстеження – 10.12.2023 р. о 00.34 хв. Однак, з відеозапису з ПВР № 471333 вбачається, що ОСОБА_1 увійшов у будівлю медичного закладу тільки о 00:33:25 год. і не пройшов запропонований лікарем тест на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора (час 00:34:15 – 00:35:35), а також не надав лікарю біологічні зразки сечі для проведення аналізу (час 00:41:25), а тому, лікарем до Акту внесено неправдиві дані щодо здійснення такого тестування. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не проходив огляд на стан сп`яніння в медичному закладі підстави для складання Висновку про наявність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння були відсутні. 
Також звертає увагу, що надана у відповідь на адвокатський запит копія тесту з приладу Драгер є неякісною, з останньої не можна встановити дату, час проходження огляду, номер тесту, термін повірки технічного приладу, результат тестування, що позбавляє можливості ідентифікувати його належність. 
З посиланням на те, що вищевказане свідчить про порушення вимог розділу ІІІ Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів вважає висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння відносно ОСОБА_1 недійсними, що свідчить про безпідставне складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Заявник вказує на те, що в медичному закладі інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 штовхнув ОСОБА_1 , останній впав на підлогу, в подальшому інспектор наніс йому декілька ударів ногами по різним частинам тіла, внаслідок чого відповідно до висновку експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 1794 від 11.01.2024 р. ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження, відомості про що за заявою ОСОБА_1 старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві були внесені до ЄРДР за ч. 2 ст. 365 КК України, що підтверджується наданим витягом. Тому складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було здійснено працівниками патрульної поліції навмисно, з метою обвинувачення його у вчиненні адміністративного правопорушення задля уникнення кримінальної відповідальності з боку самих працівників поліції, які спершу затримали ОСОБА_1 , а в подальшому нанесли йому тілесні ушкодження. 
Крім того, у своїй заяві захисник Громак І.В. просить врахувати, що з початку повномасштабного вторгнення військ рф на територію України ОСОБА_1 займає активну громадянську позицію та приймає активну участь у волонтерській діяльності, що пов`язана з наданням допомоги громадянам України, що постраждали внаслідок воєнних дій, а також Збройним Силам України, є членом добровольчого Батальйону «Україна Це Ми», де на добровільних засадах виконував обов`язки водія. З 01.06.2024 р. по теперішній час, на добровільних засадах, ОСОБА_1 працює в Громадській організації «Чорноморська Січ», де займав посаду водія, головною метою якої є сприяння консолідації зусиль з надання допомоги Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, створеним відповідно до законодавства України, правоохоронним (спеціальним) органам, органам цивільного захисту, добровольчим формуванням територіальних громад, іншим особам, які забезпечують національну безпеку і оборону, відсіч і стримування збройної агресії іноземної держави, а також особам, які постраждали чи можуть постраждати від такої збройної агресії. Зауважує, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, з урахуванням конкретних обставин справи та його особи, як волонтера, громадського діяча, який перебував на посаді водія, слід вважати не в повній мірі відповідає інтересам держави, оскільки таке стягнення, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону є надмірним та не відповідає принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, яка на теперішній час приносить користь державі. 
Заявник вважає, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать, що виконання ОСОБА_1 функцій водія під час громадської діяльності, вочевидь буде більш раціональним та кориснішим для суспільства та сил оборони, наводить аналогічні правові висновки неодноразово висловлені Одеським апеляційним судом у своїх постановах: від 31.10.2023 р. у справі № 522/4536/23; від 16.05.2024 р. у справі № 521/9786/23; від 18.10.2022 р. у справі № 522/6247/22; від 05.02.2024 р. у справі № 523/21173/23; від 19.08.2024 р. у справі № 522/13436/23. 
Вказує, що наведене є саме тими обставинами, що існували на час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції і не були відомі при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами, доводять передчасність постанови суду, що належить переглянути.
16.02.2026 року адвокат Синько О.А. подала суду клопотання про долучення письмових доказів та заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, заяву про перегляд рішення за нововиявленим обставинами задовольнити та закрити провадження у справі. 
10.03.2026 року у судовому засіданні адвокат Синько О.А. підтримала подану заяву, наполягаючи на її задоволенні. Крім того, клопотала про долучення до матеріалів справи судових рішень з ЄДРСД на обгрунтування можливості перегляду за нововиявленими обставинами подібних рішень, які були долучені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови, суддя приходить до наступного.
Встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з призначенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 24.02.2025 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2024 р. – залишено без змін. 
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06 січня 2026 року заяву адвоката Синько О.А. від 06 січня 2026 року про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 року у справі №522/24430/23 повернуто заявнику.
У зв`язку з тим, що заяви по суті розглянуті не були, адвокат Синько О.А. повторно подала заяву про перегляд постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024р. у справі № 522/24430/23 за нововиявленим обставинами.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним у розумінні Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини від 30.10.2014 року у справі «Швидка проти України»).
Оскільки провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним, тому до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України, якими передбачається можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами, крім інших, визнаються: інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Ст. 460 КПК України передбачає, що учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
Згідно з ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Відповідно до ст.467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції. Судове рішення за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржене в порядку, передбаченому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цьому провадженні.
Конституційний Суд України зазначає, що оскарження, перегляд судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить пряму заборону на такий перегляд (рішення від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 (абз. другий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 (абз. другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010 (абз. четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 (абз. третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 25 квітня 2012 року1 № 11-рп/2012 (абз. третій, четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 (абз. четвертий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини); рішення від 22 квітня 2014 року № 4-рп/2014 (абз. четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Право на перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами належно не врегульовано Кодексом України про адміністративні правопорушення, як і не передбачено положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення прямої заборони перегляду постанов за нововиявленими обставинами. 
А тому, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду даної заяви за нововиявленими обставинами по суті.
Крім того, вказане підтверджується також висновками судів, викладених у постанові Житомирського апеляційного суду по спрві № 279/1106/22 від 08.06.2023 року, постанові Івано-Франківського апеляційного суду по спрві № 344/5643/24 від 14.02.2025 року, постанові Івано-Франківського апеляційного суду по спрві № 345/2225/22 від 06.03.2025 року, постанові Київського апеляційного суду по спрві № 362/193/22 від 27.01.2026 року.
У справі № 1-9/2004 від 26.02.2020 Верховний Суд дійшов наступних висновків: перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду й особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;
2) вони перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадження, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
Згідно з Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06.11.2015 № 1376 у протоколі зазначаються: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол); у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення) (пункт 9). До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення) (пункт 15).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право особи на ефективний засіб юридичного захисту, відповідно до якого кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до розділу ІІІ Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.
Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.
Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.
Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.
Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.
Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан алкогольного сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках, один з яких видається оглянутій особі.
Суд прийшов до висновку про те, що під час винесення постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 р. у справі № 522/24430/23 суд не був ознайомлений, а тому і не надав оцінку змісту «Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» № 002923 від 10.12.2023 р. та тесту з приладу Драгер (2923), які були відсутні у матеріалах справи, а також суду були невідомі обставини можливих неправомірний дій представників патрульної поліції про що свідчить наданий суду витяг з ЄРДР. 
Суд не мав у своєму розпорядженні інформації та документів, які свідчать про особу ОСОБА_1 , який з початку повномасштабного вторгнення військ рф на територію України займає активну громадянську позицію та приймає активну участь у волонтерській діяльності, що пов`язана з наданням допомоги громадянам України, що постраждали внаслідок воєнних дій, безпосереднього Збройним Силам України, та іншим військовим формуванням, як волонтер, перебував на посаді водія. 
Оскільки вказані обставини є суттєвими для правильного вирішення справи, але про їх існування не було відомо сторонам та суду, судом встановлено, що ці обставини є нововиявленими, не були відомі суду при розгляді протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , і які самі по собі доводять неправильність постанови суду, що належить переглянути. 
Що стосується доводів захисника про незаконність постанови судом встановлено таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Перевіривши доводи заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, дослідивши надані документи, матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.
Так, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, 09.12.2023 року о 23 годині 30 хвилин у м. Одеса, вул. Катерининська, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд та стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу алкотестеру Драгер 7510, прилад № ARLM-0435, принтер № ARMC-0549, тест № 1521, показник якого 2,28‰.
Проте, враховуючи незгоду водія з результатами перевірки, ОСОБА_1 було доставленодо медичного закладу та згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002923, 10.12.2023 року гр. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Тому на момент винесення рішення суд вважав доведеними подію та склад адміністративного правопорушення, а відповідно вину ОСОБА_1 .
Разом з тим, станом на 08 серпня 2024 року, враховуючи відсутність всіх доказів, судом дійсно не було досліджено та не надано оцінку змісту Акту, який складений - 10.12.2023 р. о 00.30 хв., що не відповідає дійсності, адже відповідно до відеозапису з ПВР № 471333 ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу та увійшов у його будівлю о 00:33:25 год., а тому лікарем до Акту внесено неправдиві дані щодо огляду, який фактично нібито відбувся за три хвилини до того, як ОСОБА_1 прибув до медичного закладу. Також у Акті зазначено точний час направлення на огляд – 09.12.2023 р. о 23.32 хв., в той час, як з відеозаписів ПВР поліцейських вбачається, що 09.12.2023 р. о 23 год. 32 хв. тільки відбувається перевірка документів ОСОБА_1 , безпосередньо після його зупинки (відповідно до протоколу останній був зупинений о 23 год. 30 хв.). О 23 год. 32 хв. поліцейські ще навіть не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння ні на місці, а ні у медичному закладі, а тому, працівники поліції у цей час не мали жодних підстав складати направлення до медичного закладу і по факту таке направлення не складали. 
Крім того, у Акті вказано, що лікарем для виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , нібито було застосовано Алкотест Драгер, тест № 50751; результат – етанол 1,77%, час обстеження – 10.12.2023 р. о 00.34 хв. Однак, з відеозапису з ПВР № 471333 вбачається, що ОСОБА_1 увійшов у будівлю медичного закладу тільки о 00:33:25 год. і не пройшов запропонований лікарем тест на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора (час 00:34:15 – 00:35:35), а також не надав лікарю біологічні зразки сечі для проведення аналізу (час 00:41:25), а тому, лікарем до Акту внесено неправдиві дані щодо здійснення такого тестування. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не проходив огляд на стан сп`яніння в медичному закладі підстави для складання Висновку про наявність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння були відсутні. 
Водночас, надана у відповідь на адвокатський запит копія тесту з приладу Драгер є неякісною, з останньої не можна встановити дату, час проходження огляду, номер тесту, термін повірки технічного приладу, результат тестування, що позбавляє можливості ідентифікувати його належність. Попри це, з наданої копії тесту з приладу Драгер чітко видно, що дата народження ОСОБА_1 зазначена як ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час як в усіх інших документах дата народження зазначена, як ІНФОРМАЦІЯ_1 , що і насправді відповідає дійсності. 
Таким чином, суд погоджується з доводами сторони захисту у заяві відносно того, що «Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» № 002923 від 10.12.2023 р. та висновок щодо результатів медичного огляду виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002923 від 10.12.2023 р., який складений на підставі Акту є недопустимими доказами у обвинуваченні ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.
При цьому, недотримання працівниками поліції вимог закону щодо складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується відеофіксацією, яка міститься в матеріалах справи на CD-дисках та враховуючи можливість неправомірності дій представників патрульної поліції про що свідчить наданий суду витяг з ЄРДР, додатково свідчить на користь доводів позивача. 
Відповідно до ст.ст. 84,85 КПК Українидоказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно з ч. 2, ч. 3ст. 89 КПК Україниу разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
З правового змісту вказаної норми Закону випливає, що ознаки недопустимості доказів поділяються на очевидні та не очевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.
Частиною 1 статті 87 КПК Українипередбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованихКонституцієюта Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Процесуальним Законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо виокремити очевидно допустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.
Разом з тим, заявлені докази, які просить визнати очевидно недопустимими захисник, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду, шляхом дослідження кожного доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Слід відмітити, що в ч. 1 ст. 87 КПК України зафіксоване правило, котре в англосаксонській системі права отримало назву «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree): недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини.
Доктрина «плодів отруйного дерева» сформульована також і Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».
Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.
На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.
У п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» вказує, що розглядаючи відповідно до ст. 293 КпАП ( 80732-10 ) скаргу або протест на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.
Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Як було описано вище, до даних правовідносин, якщо відсутні чітко сформовані норми у КУпАП, слід застосовувати подібні норми, що містяться в КПК України.
У Висновках, що містяться у Постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18, провадження № 51-5289км19:
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Відтак, під час постановлення судом рішення 08 серпня 2024 року, поза увагою суду залишились суттєві обставини, які підтверджуються наданими доказами, та які були встановлені, досліджені та перевірені судом під час розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 р., що мають вагоме та визначальне значення, яке впливає на вирішення питання про притягнення особи до відповіадльності.
З огляду на вказане, суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Враховуючи наведене, доводи захисника, суд прийшов до висновку, що докази щодо наявності вини ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження іншими матеріалами справи. 
Виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
У відповідності до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».
Досліджені судом матеріали, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджують наявності події і складу адміністративного правопорушення, за наступних причин. 
За таких обставин, з урахуванням того, що суд позбавлений можливості збору доказів, провадження у цій справі підлягає закриттю через відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 24, 33, 130, 221, 247, 251, 268, 283, 284 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», суддя, - 
П О С Т А Н О В И В:
Заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Синько Олени Анатоліївни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 р. по справі № 522/24430/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - задовольнити.
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 р. по справі № 522/24430/23 про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати за нововиявленими обставинами.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, згідно п.1 ст. 247 КпАП України, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: