ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/514/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Богацької Н.С., Принцевської Н.М. 
секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від позивача: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 – не з`явився
від відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Трейд-Прім”, с.Іванівка Миколаївської області - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 
на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 року, суддя першої інстанції Семенчук Н.О., повний текст складено 29.07.2025
у справі № 915/514/24
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Трейд-Прім”, с.Іванівка Миколаївської області
про визнання недійсним договору в частині, стягнення 3 518 258 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.
08.05.2024 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила суд: визнати недійсним в пункті 7 державного контракту (договору) №90/ВЗЗ-2023 від 08.02.2023, в частині включення до ціни контракту, що становить 61 440 000 грн - суми у розмірі 3 518 258 грн 40 коп. та в частині включення до суми єдиного податку, що становить 1 228 800 грн - суми в розмірі 70 356 грн 17 коп.; визнати недійсним додаток № 1 до державного контракту (договору) № 90/ВЗЗ-2023 від 08.02.2023 (специфікація) в частині включення до вартості товару за одиницю білизни натільної (сорочка та кальсони демісезонні) (колір Pantone 19-0419 ТРХ), що становить 400 грн – суми у розмірі 23 грн 75 коп., в частині включення до вартості товару за одиницю білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові), що становить 624 грн – суми у розмірі 23 грн 89 крп., та в частині включення до договірної ціни, що становить 61 440 000 суми у розмірі 3 518 258 грн 40 коп; . визнати недійсним додаток № 2 до державного контракту (договору) №90/ВЗЗ-2023 від 08.02.2023 (протокол погодження договірної ціни товару оборонного призначення від 08.02.2023) в частині включення до вартості товару за одиницю білизни натільної (сорочка та кальсони демісезонні) (колір Pantone 19-0419 ТРХ), що становить 400 грн – суми у розмірі 23 грн 75 коп., в частині включення до вартості товару за одиницю білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові), що становить 624 грн – суми у розмірі 23 грн 89 коп.; стягнуто з відповідача на корить позивача безпідставно набуті кошти в сумі 3 518 258 грн 40 коп. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2025 у справі №915/514/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
17.03.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області до Господарського суду Миколаївської області надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області 16000 грн витрат, пов`язані з правничою допомогою адвоката. 
В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що разом з першою заявою по суті спору (відзив на позовну заяву від 25.06.2024 року) подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зазначивши, що за договором про надання правової допомоги №19/04-АІ від 19.04.2024 відповідачем на користь Адвокатського бюро «Панченко та партнери» має бути сплачено винагороду (гонорар) в розмірі орієнтовно 40 000 гривень. Ця сума була розрахована наступним чином: вартість однієї години роботи Адвокатського бюро «Панченко та партнери» складає 4000 грн (п. 4.1 договору про надання правової допомоги № 19/04-АІ від 19.04.2024). Орієнтовна кількість годин, протягом яких буде надаватись правова допомога по даній господарській справі, складає 10 годин. Таким чином, орієнтовна вартість правової допомоги складає 40 000 грн х 10 годин = 40 000 грн.
Також, 24.03.2025 позивач до Господарського суду Миколаївської області надіслав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги , в якому зазначив, що із заявленого відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 16 000 грн, яку він поніс у зв`язку із розглядом справи не вбачається, що такі витрати мають характер необхідних (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі, її обставини та складність), а їх розмір є розумним та виправданим, як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат позивачем, у зв`язку з цим просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2025 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області про ухвалення додаткового рішення у справі № 915/514/24 було залишено без розгляду.
У подальшому, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 скасовано ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2025 у справі №915/514/24; справу № 915/514/24 передано до Господарського суду Миколаївської області для продовження розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім» про ухвалення додаткового рішення. 25.06.2025 матеріали справи № 915/514/24 повернуто до Господарського суду Миколаївської області.
Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 у справі № 915/514/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім, с.Іванівка Миколаївської області про ухвалення додаткового рішення у справі № 915/514/24 задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім» , с.Іванівка Миколаївської області витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. В іншій частині відмовлено.
В оскаржуваному додатковому рішення Господарський суд Миколаївської області, враховуючи матеріали справи, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, враховуючи заперечення Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи із критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представника відповідача та стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Зазначений розмір, на думку місцевого господарського суду, є співмірним із складністю справи і в той же час не є надмірним тягарем для позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 з додатковим рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати повністю додаткове рішення та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні відповідачу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та вимог процесуального закону.
Зокрема, за доводами апеляційної скарги, апелянт вказує, що не є розумним розміром витрат відповідача на послуги адвоката у даній справі , яка складає 10 000 грн. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є не співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на її складність та обсяг наданих адвокатських послуг.
Як стверджує скаржник, оцінка дій не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Також, скаржник вважає, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене не відповідно до норм матеріального права, без урахування висновків щодо застосування норм права до спірних правовідносин, які викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові від 05.02.2019 у справі № 906/194/18 (пункт 23) та з неповним і не всебічним з`ясуванням обставин, на які відповідач посилався, як на підставу своїх вимог.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2025 року відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 року у справі №915/514/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/514/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
12.08.2025 Господарський суд Миколаївської області листом від №915/514/24/9067/25 повідомив Південно-західного апеляційний господарський суд, що 30.07.2025 справу №915/514/24 надіслано до Верховного Суду. 
27.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/514/24
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 року у справі №915/514/24, справу призначено до розгляду.
Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судове засідання представники учасників справи не з`явилися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про електронну доставку ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду на його електронного кабінету, будь-яких клопотань суду не надали.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі “Смірнов проти України”, відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 не потребує задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 року у справі №915/514/24 не потребує скасування, з огляду на наступне.
Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.
Як було зазначено вище за текстом постанови, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2025 у справі №915/514/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
17.03.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області до Господарського суду Миколаївської області надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області 16000 грн витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. 
В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що разом з першою заявою по суті спору (відзив на позовну заяву від 25.06.2024 року) подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зазначивши, що за договором про надання правової допомоги № 19/04-АІ від 19.04.2024 року відповідачем на користь Адвокатського бюро «Панченко та партнери» має бути сплачено винагороду (гонорар) в розмірі орієнтовно 40 000 гривень. Ця сума була розрахована наступним чином: вартість однієї години роботи Адвокатського бюро «Панченко та партнери» складає 4000 грн (п. 4.1 договору про надання правової допомоги № 19/04-АІ від 19.04.2024). Орієнтовна кількість годин, протягом яких буде надаватись правова допомога по даній господарській справі, складає 10 годин. Таким чином, орієнтовна вартість правової допомоги складає 40 000 грн х 10 годин = 40 000 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 у справі № 915/514/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області про ухвалення додаткового рішення у справі № 915/514/24 задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім» , с.Іванівка Миколаївської області витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. В іншій частині відмовлено.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3
статті 126 Господарського процесуального кодексу України). 
Таким чином, за правилами статті 74 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатів, пов`язаних з підготовкою до розгляду справи у судовому засіданні, має бути відображений в детальному описі робіт (наданих послуг), має бути доведений та документально обґрунтований.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 24.01.2023 року у справі № 910/6310/21.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, у ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії / бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями ч. 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області при поданні відзиву на позовну заяву зазначено, що орієнтовна вартість правової допомоги складає 40 000 грн (40000 грн (вартість 1 год. роботи) х 10 годин). За результатами розгляду справи відповідач зазначає про понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн, які він просить стягнути з позивача.
Як вбачається із матеріалів справи, правничу допомогу відповідачу у справі №915/514/24 надавав адвокат Панченко С.В., яким підписувалися подані відповідачем заяви по суті справи (відзив та заперечення на відповідь на відзив), а також забезпечувалася участь відповідача у судових засіданнях.
На підтвердження повноважень адвоката до матеріалів справи відповідачем долучено копії ордеру серії ВЕ №1118843 від 05.05.2024 на надання правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області адвокатом Панченком С.В. у Господарському суді Миколаївської області, свідоцтва адвоката Панченка С.В. серія МК №000862 від 01.04.2014 про право на зайняття адвокатською діяльністю, а також договір №19/04-АІ від 19.04.2024 про надання правової допомоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с. Іванівка Миколаївської області та Адвокатським бюро «Панченко та Партнери».
Як вбачається з матеріалів справи, вступну та резолютивну частини рішення у справі №915/514/24 було проголошено судом першої інстанції 12.03.2025.
17.03.2025 до Господарського суду Одеської області від відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області, надійшла заява про винесення додаткового рішення у справі №915/514/24 та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 витрат повязаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 16 000 грн.
Отже, судова колегія враховує, що відповідачем дотримано положення Господарського процесуального кодексу України щодо строку подання заяви про розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що 19.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім» (далі – клієнт) та Адвокатським бюро «Панченко та Партнери» (далі – виконавець) укладено договір №19/04-АІ про надання правової допомоги (далі – Договір), у відповідності до умов якого клієнт доручає виконавцю, а виконавець, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе обов`язки здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта, надавати правову допомогу, в тому числі за окремими дорученнями клієнту, в обсязі і на умовах, встановлених цим Договором (п.1.1 Договору).
У відповідності до п.4.1 договору, винагорода виконавця за надання правової допомоги (гонорар) виплачується у фіксованому розмірі, який становить 4 000 грн. за одну годину роботи.
Згідно п.4.2 договору, гонорар підлягає сплаті на розрахунковий рахунок виконавця, протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами акту про надання правової допомоги та виставлення виконавцем відповідного рахунку. Замовник має право здійснити авансування вартості роботи виконавцю.
Пунктом 4.3 договору визначено, що витрати виконавця, здійснені ним з метою виконання своїх обов`язків, передбачених даним Договором, підлягають компенсації клієнтом протягом 3 банківських днів з моменту виставлення виконавцем відповідного рахунку.
Відповідно до п.7.1 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1 цього договору та закінчується 31.12.2024 (п.7.2 договору).
Згідно п.7.4 договору, у разі, якщо жодна із сторін договору за 30 днів до дати закінчення його дії не направить іншій стороні письмове повідомлення про припинення дії цього Договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах. Укладення будь-яких додаткових угод в цьому випадку не потрібно.
Відповідач на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надав Господарському суду Миколаївської області копію рахунку №Асс-26/06-1 від 26.06.2024, виставленого Адвокатським бюро «Панченко та Партнери» Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області на суму 40 000 грн (авансування винагороди за надання правової допомоги (гонорару) згідно договору № 19/04-АІ від 19.04.2024); копію рахунку № Асс-17/03-2 від 17.03.2025, виставленого Адвокатським бюро «Панченко та Партнери» Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с. Іванівка Миколаївської області на суму 8 000 грн (винагорода за надання правової допомоги (гонорару) згідно договору № 19/04-АІ від 19.04.2024 року (акт № 5 від 17.03.2025 року)); копію акта №5 від 17.03.2025 про надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 19.04.2024 року № 19/04-АІ. 
Зі змісту вказаного акту, підписаного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с. Іванівка Миколаївської області як клієнтом, та Адвокатським бюро «ПАНЧЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», як виконавцем, сторони підтверджують, що виконавець належним чином і в повному обсязі надав, а клієнт прийняв правову допомогу, що полягає у представництві інтересів клієнта при розгляді Господарським судом Миколаївської області позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 до клієнта про визнання частково недійсними державного контракту № 90/В33-2023 від 08.02.2023 та стягнення з клієнта 3 518 253 грн 40 коп. (справа №915/514/24), а саме: правовий аналіз позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 до клієнта від 08.05.2024 року та доданих до неї документів, збір доказів, підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву від 25.06.2024; кількість годин: 2; розмір гонорару: 8000 грн; правовий аналіз відповіді на відзив від 26.06.2024, підготовка та подання до суду заперечень від 02.07.2024 року; кількість годин: 0,5; розмір гонорару: 2000 грн; участь у судових засіданнях по справі № 915/514/24: 09.07.2024 року, 06.08.2024 року, 01.10.2024 року, 29.10.2024 року, 17.12.2024 року, 11.02.2025 року, 13.02.2025 року, правовий аналіз поданих позивачем письмових пояснень від 03.07.2024, заяви про зміну предмету позову від 30.08.2024, додаткових пояснень від 06.01.2025 року; кількість годин: 1,5; розмір гонорару: 6000 грн.
В акті також вказано про те, що вартість правової допомоги, наданої виконавцем, та отриманої клієнтом по даному акту складає 16 000 грн, без урахування ПДВ.
Копію банківської виписки за 27.06.2024 про перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області Адвокатському бюро «Панченко та Партнери» грошових коштів в сумі 40 000 грн, з посиланням у розділі про призначення платежу на авансування винагороди за надання правової допомоги зг.рах.№Асс-26/06-1 від 26.06.2024.
В свою чергу, позивач у клопотанні про зменшення судових витрат зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 16 000, які відповідач поніс у зв`язку із розглядом справи, виходять за розумні межі визначення розміру гонорару. Такі витрати не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, тому просить суд першої інстанції зменшити їх розмір.
Проаналізувавши вказані докази, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що надані відповідачем докази є достатніми для підтвердження фактичного понесення Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області витрат на професійну правничу допомогу по даній справі, є правомірними.
Отже, у зв`язку із розглядом даної справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с.Іванівка Миколаївської області фактично та обґрунтовано понесло витрати на правничу (правову) допомогу адвоката, виплативши винагороду за представництво його інтересів в суді відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги з Адвокатським бюро «Панченко та Партнери».
З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог за основним рішенням по даній справі, ухвалюючи додаткове рішення у справі, місцевий господарський суд правомірно частково задовольнив заяву відповідача про відшкодування судових витрат, а саме, з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості розгляду справи, колегія суддів вважає цілком правомірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення його заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн з відмовою в іншій частині. 
Зазначений розмір, на переконання колегії суддів, є співмірним із складністю справи і в той же час не є надмірним тягарем для позивача.
Судова колегія також зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання щодо оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (п. 268).(постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 ).
У додаткових постановах від 31 липня 2024 року у справі № 921/403/22, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, постановах від 19 січня 2023 року у справі № 824/16/22, від 11 квітня 2024 року у справі № 545/1103/20 Верховний Суд зазначив, що за принципом змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок надати обґрунтування щодо наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
При цьому, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507, постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 922/3850/23, від 11 квітня 2024 року у справі № 910/11136/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 500/3953/21, від 20 червня 2024 року у справі №760/11612/23.
Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку всім доказам та доводам апелянта у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що доводи, наведені скаржником, не підтверджені доказами і останній не довів суду належними засобами доказування наявність обставин для відмови у стягненні з нього зменшеної суми понесених відповідачем витрат на правову допомогу в зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його позовних вимог по суті спору з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.
Отже, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви відповідача про стягнення на його користь з позивача суми понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, а доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують вірного висновку суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 року у справі №915/514/24 відповідає вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування з доводів та мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 року у справі №915/514/24 залишити без задоволення, додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 у справі №915/514/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 21.04.2026 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.С. Богацька	
Н.М. Принцевська