Унікальний номер справи 752/28271/25
Номер апеляційного провадження 33/824/1468/2026
Головуючий у суді першої інстанції Ю. Ф. Токман
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

05 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Голубничим Олегом Ігоровичем, на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року про притягнення 

ОСОБА_1 , 
РНОКПП: НОМЕР_1 , 
зареєстрованою за адресою: 
АДРЕСА_1 , 
проживає за адресою: 

АДРЕСА_2 

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правпорушення, 

у с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 через захисника Голубничого О.І. подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова судді суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, її винесено з недоведеністю обставин, прийнято з істотним порушенням норм матеріального права.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що фактично, єдиним доказом, який вказує на вчинення адміністративного правопорушення є пояснення потерпілої ОСОБА_3 .
Зауважує, що суддя приймаючі постанову у справі мала керуватися основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, однак вказаного дотримано судом не було.
Так, обвинуваченою стороною були надані пояснення разом з великою кількістю скріншотів переписок, які вказують на характер спілкування ОСОБА_1 з його дружиною ОСОБА_3 , з її сім`єю, його ставлення до них всіх та його стиль спілкування. При цьому, надано також і докази спілкування ОСОБА_3 та її вітчима з ОСОБА_1 .
Також, до пояснень додані фото і відеоматеріали спілкування та спільного проведення часу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та спільними донечками вже після вказаних подій, що вказує на те, що жодних ознак страху чи побоювань зі сторони доньок немає, що є неможливим у випадку вчинення насильства.
Наразі, ОСОБА_1 без жодних проблем та перешкод спілкується як з ОСОБА_3 , так і з донечками Євою і ОСОБА_4 , що було б абсолютно неможливим у випадку реального вчинення домашнього насильства будь-якого характеру, яке має певні наслідки для жертви такого насильства.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Голубничий О.І. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.
Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Голубничого О.І., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно вимог ст.ст. 245,252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають до з`ясування питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Переглядачи справу апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції згідно з нормами КУпАП всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності та прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 є обґрунтованими, що підтверджується дослідженими доказами та ґрунтується на вимогах закону.
Так із протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 633434 від 08 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 08 листопада 2025 року близько 08:00 год, за адресою: АДРЕСА_3 , в присутності малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно колишньої співмешканки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме вдарив її у живіт, притиснув дверима до стіни, тримав за руки, погрожував, принижував, чим завдав шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_3 у вигляді фізичного болю, тривоги, відсутності апетиту та сну. 
Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 633433 від 08 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 08 листопада 2025 року близько 08:00 год, за адресою:  АДРЕСА_3 , вчинив насильство фізичного та психологічного характеру відносно колишньої співмешканки ОСОБА_3 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 чим їй була завдана шкода психічному здоров`ю, внаслідок чого вона перелякалася за матір, злякалася, погіршився настрій та вона потребувала розміщення до кімнати кризового реагування.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 633432 від 08 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 08 листопада 2025 року близько 08:00 год, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив насильство фізичного та психологічного характеру відносно колишньої співмешканки ОСОБА_3 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 чим її була завдана шкода психічному здоров`ю, внаслідок чого вона перелякалася за матір, злякалася, погіршився настрій та вона потребувала розміщення до кімнати кризового реагування.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в: умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений; неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення термінового заборонного припису.
Тобто, виходячи з тлумачення диспозиції даної нормиКУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне та фізичне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психичному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.
Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Фізичне насильство є формою домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Суб`єкт загальний - фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.
Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.
Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст.7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.
Так, в протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАД №633432, серїі ВАД №633433, серїі ВАД №633434 зазначено, що ОСОБА_1 08 листопада 2025 року близько 08:00 год, за адресою:АДРЕСА_3 , в присутності малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно колишньої співмешканки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме вдарив її у живіт, притиснув дверима до стіни, тримав за руки, погрожував, принижував, чим завдав шкоди фізичному та психичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_3 у вигляді фізичного болю, тривоги, відсутності апетиту та сну, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП. Окрім того, таке адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив в присутності малолітнніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим їм була завдана шкода психічному здоров`ю, внаслідок чого вони перелякалися за матір, злякалися, погіршився їх настрій та вони потребували розміщення до кімнати кризового реагування, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другоюстатті 173-2 КУпАП, тобто вчинив психологічне насильство відносно малолітніх дітей.
В матеріалах справи міститься розруківка повідомлення, що надійшо зі служби 102, в якому зазначено, що 08.11.2025 отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 68116 від 08.11.2025 як домашнє насильство та в результаті опрацювання інформації встановлено, що 08.11.2025 о 14:50 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 08.11.2025 о 14:49 за адресою: АДРЕСА_3 , телефонує Екіпаж МГР 001 для фіксації, за даною адресою було виявлено факт домашнього насильства вчиненого гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , заявник працівник поліції Ревник. 
Так, в матерілах справи містяться пояснення потерпілої ОСОБА_3 , яка зазначає, що 08.11.2025 року близько 08 год. 00 хв. за місцем їх з дітьми тимчасового проживання прийшов батько дітей та наполягав побачити дітей, на що, на порозі номеру в готелі ОСОБА_3 повідомила йому, що діти відпочивають і попрохала його прийти пізніше, на що ОСОБА_7 увірвався в номер, відштовхнув її, вдарив у лице та у живіт, потім намагався забрати у неї телефон і тримав її за руки, чим завдав їй шкоди фізичному здоров`ю без тілесних ушкоджень. Також в присутності дітей погрожував їй та принижував, чим завдав їй шкоди психічному здоровю. При даній події були присутні їхні спільні діти. Від надання притулку відмовилася, потім викликала працівників поліції. 
В матеріалах справ також міститься рапорт інспектора СПДН ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві капітана поліції Ігоря Балухатого, де зазначено, що в ході чергування у складі МГР-001 Голосіївського УП, 08.11.2025 зі служби 102, надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_3 вчинено домашнє насильство. Допитати гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 не виявилося можливим, так як останній згідно ст. 63 Конституції України від дачі будь-яких пояснень та підпису відмовився.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Голубничий О.І. заперечував факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Зауваживши при цьому, що суперечка яка виникла з ОСОБА_3 не може бути кваліфікована як вчинення ним домашнього насильства, оскільки є звичайною сваркою. Вказав, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт вчинення ним домашнього насильства.
Так, при вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілих.
Матеріали справи містять докази завдання такої шкоди потерпілій ОСОБА_3 та малолітнім дітям  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Безпідставними є доводи апелянта щодо відсутності в його діях заподіяння  будь якої психічної шкоди ОСОБА_3 та малолітнім дітям, оскільки за чинним законом психологічне насильство присутнє якщо такі дії правопорушення викликають у потерпілої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричиняють емоційну невпевненість.
Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, дійшов вірного висновку про винуватість ОСОБА_1 , що підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАД № 633432 від 08.11.2025, серії ВАД № 633434 від 08.11.2025, серії ВАД № 633433 від 08.11.2025; рапортом від 08.11.2025 щодо надходження повідомлення про вчинення правопорушення; письмовими пояснення потерпілої ОСОБА_3 щодо вчинення домашнього насильства відносно неї в присутності дітей; рапортом поліцейського від 08.11.2025 щодо обставин адміністративного правопорушення; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 08.11.2025; направленням сім`ї, яка постраждала від домашнього насильства до Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 08.11.2025, терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 482245 від 08.11.2025, скріншотами смс-переписки, фото та відеозаписами обставин попереднього спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та дітьми.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протоколи про адміністративне правопорушення та додані до них матеріали по документуванню адміністративних правопорушень складено відповідно до вимог статті 256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції. Протоколи підписані особою, яка їх склала. Зазначені в протоколі про адміністративні правопорушення обставини визначають наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративних правопорушені, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.
Частиною 2 статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За наслідками перегляду справи в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, та письмових поясненнях, встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суддею суду першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Загалом доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суддею суду першої інстанції та фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, та свідчать про намір ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою. Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.
Керуючисьст.294 КУпАП, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:

Вважати дві апеляційні скарги, зареєстровані за вх. № 16645 11.02.2026, та за № 20259 18.02.2026 однією апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником - адвокатом Голубничим Олегом Ігоровичем, на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року. 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Голубничим Олегом Ігоровичем, залишити без задоволення.
Постанову судді Голосіївського районого суду м. Києва від 22 січня 2026 року  залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач