КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3064/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ
Справа № 757/8091/22-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Хайнацького Є.С.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію,
встановив:

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:
- визнати такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, поширену міністром МВС України ОСОБА_3 під час брифінгу, який відбувся 10 листопада 2021 року за підсумками засідання Ради Національної безпеки і оборони України (далі - РНБО), озвучивши, при цьому, інформацію такого змісту:
«Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому, «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства і він сьогодні переховується за межами України»;
- зобов`язати МВС України протягом одного місяця з дня набрання рішення у цій справі законної сили провести брифінг та спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена міністром внутрішніх справ ОСОБА_3 , в той же спосіб, повідомивши таке:
«Спростування інформації! На брифінгу за підсумками засідання РНБО, який відбувся 10 листопада 2021 року, МВС України ОСОБА_3 була поширена інформація, яка містить недостовірні відомості такого змісту: «Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства, і він сьогодні переховується за межами України». Рішенням Печерського районного суду м. Києва вказана інформація визнана недостовірною та такою, що принижує честь, гідність ОСОБА_1 ».
В обґрунтування позову зазначив, що під час свого виступу на брифінгу, який відбувся 10 листопада 2021 року за підсумками засідання РНБО України, відповідач поширив невизначеному колу осіб неправдиву інформацію та, фактично, звинуватив позивача у злочинних діях, що, насправді, не відповідає дійсності. Вважає, що такі висловлювання містять негативну інформацію стосовно нього. Відеозапис, на якому поширена інформація щодо нього, доведений до невизначеного кола осіб, які безпосередньо переглянули відео під час прямої трансляції, а також користувачів мережі Інтернет, які переглянули збережений з відеозапис у відкритому доступі. Лише на популярному відеохостинговому вебсайті «YouTube», станом на час звернення з цим позовом, відео переглянуло більше шести тисяч осіб. Відеозапис надалі зберігається у вільному доступі в мережі Інтернет, в тому числі на відеохостинговому вебсайті YouTube, що, у свою чергу, продовжує принижувати його честь та гідність.
У засобах масової інформації озвучена відповідачем на брифінгу інформація була представлена як така, що стосується позивача, із зазначенням даних, що дозволяють ідентифікувати його особу.
Вказує, що поширена у такий спосіб відповідачем інформація не відповідає дійсності, порушує його особисті немайнові права, оскільки створює враження його причетності до протиправної діяльності, створює уявлення про нього, як про злочинця, у зв`язку з причетністю до вчинення злочинів, які він не вчиняв, зокрема, привласнення значних бюджетних коштів, що порушує принцип презумпції невинуватості.
Зі сторони уповноважених осіб правоохоронних органів, зокрема, Міністерства внутрішніх справ України, неодноразово розповсюджувалася у вільному доступі та необмеженому колу осіб інформація, яка надає змогу ідентифікувати його (позивача), та особу, про яку йдеться у відеозапису («Нєдєля»), як одну і ту саму особу. Відповідач не намагався приховати, кого саме стосується розповсюджена ним на брифінгу інформація, а навпаки, застосовував такі мовно-стилістичні засоби, які лише підкреслювали, про кого саме йшла мова.
Зазначає, що поширена відповідачем інформація не є перебільшенням, а є саме фактичними твердженнями, які можуть бути перевірені на відповідність дійсності, проте така інформація дійсності не відповідає та, навпаки, суперечить.
За змістом поширена відповідачем інформація не виглядає як висловлення власних суджень відповідача, а є відображенням конкретних фактів, що слідує із відеозапису, який розміщений в мережі інтернет під назвою «Брифінг за підсумками засідання РНБО - 10.11.2021». Інформація викладена у стверджувальному характері як достовірно відома, без посилання на те, що це власна думка чи судження.
Вважає, що інформація має стверджувальний характер (фактичне твердження), є недостовірною, негативною для нього, принижує йото честь, гідність та ділову репутацію.
У зв`язку із вказаними подіями він пережив та продовжує переживати сильний емоційний стрес, внаслідок зухвалих, упереджених та протиправних дій відповідача; не має можливості вести нормальний спосіб життя, у зв`язку із тим, що його права з боку відповідача грубо порушуються, а честь та гідність знівельована через поширення інформації, яка не відповідає дійсності.
Розповсюджена необмеженому колу осіб така інформація порушує його особисті немайнові права та завдає йому шкоди, оскільки становить предмет суспільного інтересу та є такою, що впливає на громадську думку стосовно нього.
Зважаючи на викладене, позивач вважає, що інформація, поширена відповідачем: по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики, тощо, та такою, що порушує його немайнові права; по-друге, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на відповідачів. Доказів притягнення його до кримінальної відповідальності, у встановленому законом порядку, під час брифінгу відповідач не надав, а всі звинувачення в розкраданні бюджетних коштів є голослівними.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що під час судового провадження в суді першої інстанції факт того, що вищезазначене висловлювання стосувалося саме позивача, було доведено, зокрема, стенограмою засідання Комітету з питань правоохоронної діяльності Верховної Ради України від 02.06.2021 року, в якій зазначено наступне: «… Але в червні минулого року було гучне затримання одного з «ворів в законі», він підозрюваний був в умисному вбивстві. Це ОСОБА_4 , « Нєдєля », да, правильно, мій колега ОСОБА_6 каже « Нєдєля »…». Таким чином, зі спірного висловлювання стає зрозуміло, що зазначаючи «Недєля» мова йде саме про позивача, оскільки відповідач застосував такі мовно-стилістичні засоби, які дають можливість із достовірністю встановити та ідентифікувати фізичну особу, про яку йшлося на брифінгу за підсумками вказаного засідання РНБО.
Вважає помилковим висновок суду про те, що спірне висловлювання є не фактичним твердженням, а вираженням суб`єктивної думки відповідача та його оціночним судженням про результати виконання санкцій, накладених РНБО на кримінальних авторитетів, оскільки поширена інформація містить фактичні дані та подається відповідачем як встановлений факт у формі ствердження («правоохоронні органи встановили», «за офіційно встановленими даними експертів» тощо).
Листом Офісу Генерального прокурора від 07 грудня 2021 р. підтверджується, що станом на 02 грудня 2021 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань містилися лише відомості про кримінальне провадження, в якому позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 6 і 12 частини другої статті 115, частиною першою статті 263 і частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України; відомостей про досудове розслідування за фактом розкрадання грошових коштів Реєстр не містив.
Таким чином, спірне висловлювання не є оціночним судженням і власною думкою відповідача, а є фактичним твердженням, яке не відповідає дійсності та викладене неправдиво, тож поширена відповідачем інформація є недостовірною і такою, що підлягає спростуванню.
Поширення відповідачем недостовірної інформації про ОСОБА_1 відбулося на брифінгу, в публічному виступі та необмеженому колу осіб, спірне висловлювання стосуються саме ОСОБА_1 та є недостовірною та негативною інформацією, адже таку інформацію можна перевірити на правдивість, яка порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 . Відтак, у суду були відсутні підстави для відмови в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того факту, що позивач та особа, яка зазначена у оспорюваному висловлюванні, є однією і тією ж особою. Відповідно до копії відеозапису, Міністр МВС жодного разу не назвав прізвища та ім`я позивача. Інформація ж засобів масової інформації, про яку зазначає позивач у позові, є власним тлумаченням виступу Міністра МВС України ОСОБА_3 на брифінгу працівниками таких засобів масової інформації.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.
Представник відповідача Щепанський А.М. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 листопада 2021 року відбувся брифінг за підсумками засідання РНБО України за участю секретаря Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_9, Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_3 та Голови Служби безпеки України ОСОБА_8. Відповідно до копії відеозапису брифінгу під час його проведення, розповідаючи про роботу правоохоронних органів, Міністр внутрішніх справ України зазначив:
«Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства і він сьогодні переховується за межами України».
Відеозапис зберігається у вільному доступі в мережі Інтернет, у тому числі на відеохостинговому веб-сайті YouTube.
ОСОБА_1 заявив позовні вимоги про визнання такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, поширену Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_3 під час брифінгу, який відбувся 10 листопада 2021 року за підсумками засідання Ради Національної безпеки і оборони України, такого змісту: «Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому, «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства і він сьогодні переховується за межами України»; 
зобов`язання МВС України протягом одного місяця з дня набрання рішення у цій справі законної сили провести брифінг та спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена Міністром МВС України ОСОБА_3, в той же спосіб, повідомивши таке: 
«Спростування інформації! На брифінгу за підсумками засідання РНБО, який відбувся 10 листопада 2021 року, МВС України ОСОБА_3 була поширена інформація, яка містить недостовірні відомості такого змісту: «Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства, і він сьогодні переховується за межами України». Рішенням Печерського районного суду м. Києва вказана інформація визнана недостовірною та такою що принижує честь, гідність ОСОБА_1 ». 
Позивач зазначає, що дії відповідача, що полягають у поширенні неправдивої та недостовірної інформації щодо нього, порушують його право на особисті немайнові права, зокрема, на повагу до честі та гідності, завдають шкоди його діловій репутації та негативно відобразилися на його емоційному та психологічному стані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне висловлювання є оціночними судженнями, а не констатацією фактів, зокрема, з огляду на те, що під час цих висловлювань відповідач жодного разу не назвав прізвище та ім`я позивача.
Також, спірні висловлювання не містять прямого звинувачення відповідачем позивача у вчиненні ним злочинного діяння, передбаченого статтею 191 КК України.
З огляду на зазначене, суд погодився з доводами відповідача, що зроблені ним спірні висловлювання є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки відповідача, засновані на його баченні певних подій, особисте сприйняття діяльності певного кола осіб і не можуть бути витлумачені як повідомлення конкретних фактів вчинення правопорушень, а відповідність дійсності та правдивість цієї інформації не може бути піддана перевірці. Вказані висловлювання не містять звинувачення у конкретних злочинах, як вважає позивач, або повідомлення про факт винуватості позивача у вчиненні певних злочинів.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, оскільки висновки відповідають обставинам справи, зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Відповідно до статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (статті 297 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок такого змісту: при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Крім цього, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; встановити факт поширення недостовірної інформації та, що поширена інформація стосується саме особи позивача й порушує його особисті немайнові права або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основположних свобод (далі - Конвенція) особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загальноправова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінально-процесуальний, однак його дія виходить за межі лише кримінального процесу.
Важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України) (рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Справа Лінгенса, рішення від 08 липня 1986 року).
У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» зазначено, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.
Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (рішення ЄСПЛ від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02) пункт 42; рішення ЄСПЛ від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03) пункт 48).
Посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19-ц (провадження № 61-13499св20)).
Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення ЄСПЛ від 03 жовтня 2002 року у справах «Бемер проти Німеччини», пункти 54, 56; від 27 лютого 2007 року «Нештяк проти Словаччини» пункти 88-89).
Вирішуючи питання про порушення права на презумпцію невинуватості необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 2000 року у справі «Дактарас проти Литви»).

У рішенні від 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» ЄСПЛ зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktaras v. Lithuania, заява N 42095/98, пункт 41, A.L. v. Germany, заява N 72758/01, пункт 31). Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.
Суд повторює усталений принцип своєї практики, що пункт 2 статті 6 Конвенції забороняє посадовим особам оголошувати особу винною до винесення їй вироку судом. Посадові особи можуть інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкриваючи інформацію про вручення повідомлень про підозру, затримання та зізнання, якщо вони роблять це розсудливо та обачно. Вибір слів є важливим (див. рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2016 року у справі «Турьєв проти Росії» (Turyev v. Russia), заява № 20758/04, пункт 19, рішення від 02 жовтня 2018 року у справі «Криволапов проти України»).
У пунктах 230-232 рішення ЄСПЛ від 04 липня 2019 року у справі «Корбан проти України» суд наголосив, що посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання.
У пункті 83 рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року у справі «Шагін проти України» наголошено на тому, що пункт 2 статті 6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості.
Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості (справа Альне Де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року). Тому при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені, й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).
У контексті презумпції невинуватості особи, у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 760/20787/18 Верховний Суд зазначив, що наявність суспільного інтересу не виключає необхідності дотримання положення частини четвертої статті 296 ЦК України, адже цивільним законодавством встановлено заборону на не поширення інформації про кримінальні провадження, яка може бути предметом суспільного інтересу, а саме на використання імені обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї при поширенні цієї інформації. Більше того, частиною сьомою статті 296 ЦК України передбачено можливість використання початкової літери прізвища фізичної особи у засобах масової інформації, літературних творах, і це не є порушенням її права.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорювана позивачем інформація була поширена на брифінгу за участю секретаря РНБО, Голови Служби безпеки України та Міністра внутрішніх справ України після закінчення засідання РНБО України 10 листопада 2021 року, на якому службові особи, зокрема, і Міністр внутрішніх справ України проінформував суспільство про результати засідань РНБО України та відповідав на запитання журналістів. На 29 хв. 52 сек. відеозапису зафіксовано початок виступу Міністра внутрішніх справ України. У проміжок часу з 29 хв. 53 сек. до 32 хв. 03 сек. відеозапису Міністром внутрішніх справ України доведено до присутніх інформацію щодо ситуації, яка відбувалась на польсько-білоруському кордоні з мігрантами станом на 10 листопада 2021 року. 
У проміжок часу з 32 хв. 04 сек. до 36 хв. 15 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України повідомляє присутнім про результати виконання санкцій, накладених РНБО на «кримінальних авторитетів» і «ворів у законі». У проміжок часу з 36 хв. 16 сек. до 36 хв. 57 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України зазначив: «Один з найбільш яскравих людей, які вважали, що держава - це їх власне підприємство, вор в законі «Нєдєля». Правоохоронцями встановлено його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями. Ним була налагоджена схема по розкраданню бюджетних коштів. Держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертною установою, понад 30 мільйонів гривень. Рік тому «Неделю» було позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчиненні умисного вбивства. Він сьогодні переховується за межами України». 
Надалі, у проміжок часу з 36 хв. 58 сек. до 37 хв. 35 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України зазначив: «Хочу сказати, що така роль спіткала і ще спіткає багатьох десятків кримінальних авторитетів, які здійснювали реальний вплив на власне ситуацію криміногенну в Україні. Зокрема на сьогоднішній день завдяки санкціям РНБО вдалося повністю припинити вплив так званих «смотрящих» у Волинській, Львівській, Закарпатській, Чернівецькій, Сумській та Запорізькій областях. Такі кроки дали однозначний сигнал, що за будь-яке таке правопорушення, за будь-яке поширення злочинного впливу буде покарання». 
У проміжок часу з 37 хв. 36 сек. до 38 хв.28 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України повідомив присутніх про майбутні кроки у зазначеній сфері діяльності. У проміжок часу з 38 хв. 29 сек. до 43 хв. 37 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України відповів на запитання присутніх журналістів.
Таким чином, оспорювана інформація не містить прямого звинувачення саме позивача у вчиненні ним конкретних кримінальних правопорушень із зазначенням обставин вчинення відповідних дій та конкретних фактів.
Характер поширеної інформації вказує на те, що в даному випадку мало місце не поширення інформації про вчинення позивачем конкретних кримінальних правопорушень, а доведення до відома суспільства про проведені дії щодо боротьби правоохоронних органів із впливом осіб, які можуть бути ідентифіковані як «кримінальні авторитети» або «вори в законі».
Крім того, вказана інформація не містить посилань на прізвище ім`я та по батькові позивача ОСОБА_1 .
Поширена інформація має узагальнюючий характер та стосується необмеженого кола осіб, серед іншого у ній було зазначено як на приклад посилання на особу під умовним іменем «Неделя», що не дає звичайному слухачеві можливості встановити конкретно, про кого саме йдеться в даній інформації, крім того, не викликає особливого інтересу до встановлення такої інформації.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що позначення особи «Нєдєля» не можна сприймати знеособлено, оскільки є очевидним, що відповідач у своїх висловлюваннях, говорячи про «Нєдєлю» мав на увазі саме позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки особа ОСОБА_1 не є відомою широкому загалу та деталі його життя не викликають особової зацікавленості, відповідно, у суду були відсутні підстави вважати, що під час повідомлення оспорюваної інформації, під особою під умовним іменем «Неделя» широким загалом сприймався саме ОСОБА_1 .
Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку, що оспорюваною інформацією порушено права ОСОБА_1 та принцип презумпції невинуватості.

Доводи апеляційної скарги позивача також полягають у тому, що на сайті Комітету з питань правоохоронної діяльності Верховної Ради України розміщено файл зі стенограмою засідання комітету від 02.06.2021 року, яке проводив на той час діючий голова Комітету ОСОБА_3 . У вказаній стенограмі зафіксовано певну інформацію про ОСОБА_1 , з подальшим уточненням - «Нєдєля», якому передувало озвучення прізвища та імені позивача, що було висловлено одним із членів Комітету з питань правоохоронної діяльності Верховної Ради України. Відтак, з тексту стенограми зрозуміло, що говорячи про ОСОБА_1 , мається на увазі « Нєдєля ».
Проте такі доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зміст стенограми засідання Комітету з питань правоохоронної діяльності Верховної Ради України від 02 червня 2021 року не є достатнім доказом для висновку, що в інформації, поширеній міністром МВС України ОСОБА_3 під час брифінгу 10 листопада 2021 року, містилось звинувачення саме позивача у вчиненні ним конкретних кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобам масової інформації», п. 4 Положення про МВС України, інформування органів державної влади, громадськості та засобів масової інформації про результати своєї діяльності є не правом, а обов`язком МВС України, як органу державної влади.
Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про інформацію» суб`єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною.
Проведення брифінгу за участю секретаря РНБО, Голови Служби безпеки України та Міністра внутрішніх справ України 10 листопада 2021 року відбулось після закінчення засідання РНБО України в рамках звітування про деякі результати діяльності РНБО України та боротьбою з негативним впливом так званих «кримінальних авторитетів», що не суперечить вимогам законодавства України.
Надаючи оцінку доводам позивача ОСОБА_1 щодо порушення оспорюваною інформацією його прав, слід врахувати, що він не оспорював, що його особу відносять до так званих «кримінальних авторитетів» чи «ворів в законі», йому було оголошено підозру у вчиненні вбивства, а обґрунтовуючи свої вимоги, він посилався лише на те, що відносно нього не здійснювалося досудове розслідування у кримінальних провадженнях, пов`язаних з розкраданням державного бюджету.
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, який надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та наведеним позивачем доводам.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.
Колегія апеляційного суду вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 24 лютого 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.