Справа №491/912/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області
у складі: головуючої судді: Надєр Л.М.,
за участю секретаря судового засідання – Гула О.Р., Білоус А.В.,
за участю сторін у справі:
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача Міністерства оборони України – Тищенко М.С.,
представника відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Ананьєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування позивача на утриманні чоловіка, з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування позивача на утриманні чоловіка, з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Позовна заява мотивована тим, що позивач проживала разом з ОСОБА_5 з 2013 року як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований. Відповідно до сповіщення сім`ї №421 від 17 липня 2023 року ОСОБА_5 , військовослужбовець механізованого відділення механізованого взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , призваний на військову службу по загальній мобілізації 11 квітня 2023 року, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу населеного пункту Курдюмівка Бахмутського району Донецької області. Шлюб з загиблим позивач не реєструвала, оскільки в цьому не було потреби. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, а саме, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів, піклувалися один про одного, мали взаємні права та обов`язки один щодо одного як подружжя. ОСОБА_5 спілкувався з її родичами та дітьми. Вони разом проживали в квартирі, яку разом утримували та проводили ремонт в ній. ОСОБА_5 перебував на службі в ЗСУ, перераховував позивачу кошти як чоловік дружині. Для отримання одноразової виплати як члену сім`ї загиблого військовослужбовця позивачу необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В особовій справі військовослужбовця ОСОБА_5 позивач зазначена як дружина останнього, крім того витрати на поховання понесла вона. Відповідно до листа №9942 від 07 травня 2024 року позивачу відмовлено в призначені виплат, оскільки вона не є членом сім`ї загиблого військовослужбовця. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно позивачу для оформлення одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.
У зв`язку з наведеним позивач звернулася до суду та просить встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з 2013 року по день смерті останнього, тобто, по ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити той факт, що позивач перебувала на утриманні ОСОБА_5 . 
Ухвалою суду від 15 листопада 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачам про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою.
23 грудня 2024 року до суду від представника відповідача Міністерства оборони України – Тищенко М.С., яка діє на підставі довіреності від 20 серпня 2024 року, надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник позивача з відповідними посиланнями просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача (а.с.30-33, том №1).
04 лютого 2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Гольчановського Г.С., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АЕ №1355755 від 29 січня 2025 року, надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на недоведеність позивачем факту наявності між нею та його батьком взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, відсутність доказів, які можуть свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (а.с.64-70, том №1).
13 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду письмові пояснення по справі, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача (а.с.180-185, том №1).
03 грудня 2025 року представник позивача – адвокат Юраш І.О., яка діє на підставі ордера надання правничої допомоги серії ВН №1423170 від 21 жовтня 2024 року, подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої окрім встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, просила також встановити факт перебування позивача на утриманні ОСОБА_5 , яка була прийнята судом до розгляду (а.с.203-205, том №1).
В подальшому, 04 грудня 2025 головуючою суддею у справі після виконання всіх завдань, визначених в ст.189 ЦПК України, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що з ОСОБА_5 вони проживали однією сім`єю з 2013 року як чоловік та жінка, однак шлюб не зареєстрували. Вони спільно робили ремонти у своєму житлі. ОСОБА_5 приймав участь у вихованні її сина. В них був спільний бюджет, за рахунок якого вони купували все необхідне разом. При цьому більшу частину їхнього спільного бюджету складала заробітна плата ОСОБА_5 , оскільки він працював неофіційно, робив ремонти по найму та мав заробітну плату в розмірі 10000-20000 гривень на тиждень, а у неї заробітна плата була 5000 гривень, вона працювала неофіційно продавцем у магазині. 
Представник позивача – адвокат Юраш І.О. підтримала позицію позивача та зазначила, що позивач звернулася до суду з вказаним позовом, оскільки позивач з 2013 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. ОСОБА_5 був призваний до лав ЗСУ та ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув. Позивач отримала сповіщення про загибель ОСОБА_5 , як цивільна дружина, тобто, ОСОБА_5 зазначив позивача як свою цивільну дружину на випадок виникнення відповідних обставин. 
Представник відповідача – Міністерства оборони України, в судовому засіданні зазначила, що не погоджується з позовними вимогами. Пояснила, що позивач проживала з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, що не відповідає положенням СК України. Проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має за собою наслідки. Можливо у позивача та ОСОБА_5 були якісь стосунки, але немає доказів того, що вони жили як одна сім`я. Акт проживання за однією адресою не є доказом проживання однією сім`єю, немає доказів того, що їх проживання разом носить визначення сім`ї. Вважає, що відсутні докази спільного бюджету, спільного побуту, тощо. У зв`язку з цим просить суд залишити позовні вимоги без задоволення. 
Представник відповідача – адвокат Гольчановський Г.С. в судовому зсіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та підтримав надані ним відзив на позовну заяву та письмові пояснення по справі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду (а.с.249, том №1), при цьому, 19 лютого 2026 року відповідач подав до суду додаткові письмові пояснення по справі, в яких з відповідними посиланнями та викладенням своєї позиції та доводів просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.5-10, том №2) 
Також в судовому засіданні були допитані свідки згідно клопотання представника позивача. 
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача, вони є сусідами. Свідок зазначила, що проживає в даному будинку з 1979 року. Позивач проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Позивач проживала у вказаній квартирі зі своїм чоловіком ОСОБА_7 , з якими вони з позивачем виховали двох дочок. Потім позивач розійшлася зі своїм чоловіком та він пішов до іншої сім`ї, а в подальшому помер. Вказану квартиру позивач отримала у спадщину. Позивач з 2012-2013 року жила з ОСОБА_5 .. Він вранці йшов, ввечері приходив, він працював будівельником. Позивач з ОСОБА_8 жили однією сім`єю, робили у квартирі ремонти, а також ОСОБА_8 робив ремонт у під`їзді їхнього будинку, вкладав свої сили. При цьому, їй не відомо щодо коштів, за які проводились ремонти, чиї саме вони були. Діти від першого шлюбу приходили до них в гості. З ними ще проживав молодший син позивача. Свідок пояснила, що на її думку ОСОБА_8 приймав участь у вихованні та утриманні молодшого сина позивача. В неї складалося враження, що жила спільна сім`я.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача, проживає у вказаному будинку з 1974 року. Позивач проживала разом з ОСОБА_8 , вони разом виховували її сина. ОСОБА_8 займався будівництвом. ОСОБА_8 разом з позивачем робили ремонт у своїй квартирі та у під`їзді будинку. На його думку відносини між позивачем та ОСОБА_8 можливо назвати сімейними, їх сім`єю. ОСОБА_8 був доглянутий, позивач проводжала його на роботу, готувала їжу. ОСОБА_8 приймав участь у вихованні сина позивача, добре до нього ставився. Між позивачем та ОСОБА_10 не було сварок чи бійок. Поховання ОСОБА_8 здійснювалося з квартири, де він проживав з позивачем. Чи був у позивача та ОСОБА_8 спільний бюджет, він не знає.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою позивача. ОСОБА_8 проживав з матір`ю 10 років, ОСОБА_8 допомагав їй. Свідок зазначила, що ОСОБА_8 постійно з нею спілкувався, дзвонив. Навіть її рідний батько з нею не спілкувався. ОСОБА_8 почав проживати з її матір`ю з 2012 року в квартирі в м. Ананьїв. Її мати не працювала, вони були на утриманні ОСОБА_8 (при цьому позивач та свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зазначили, що позивач весь час працювала без офіційного працевлаштування). ОСОБА_8 працював будівельником та робив ремонти, а також допоміг її матері зробити ремонт в їхній квартирі, допомагав їм грошима. Свідок також значила, що ОСОБА_8 організував святкування дня народження її дитини, якій виповнився один рік, оскільки сама вона була розлучена з чоловіком. Також на утриманні ОСОБА_8 був її брат ОСОБА_14 ще з віку у 4 роки, з яким ОСОБА_8 дуже добре спілкувався. Зараз ОСОБА_14 17 років. За всі роки спільного проживання її матері з ОСОБА_8 ремонти у квартирі робилися ними спільно, вони все купляли разом, робили все разом, побутову техніку купляли разом. Її мати проживала з ОСОБА_8 безперервно. Поховання ОСОБА_8 здійснювала її мати за власні кошти з квартири, де вони з ОСОБА_8 проживали. Рідний син ОСОБА_8 був на похованні, однак жодної матеріальної допомоги не надавав.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача, оскільки позивач є її племінницею по чоловіку. Позивач та ОСОБА_8 з моменту початку між ними стосунків постійно проживали разом, були веселі, гарна пара, вони любили один одного. Вони їздили до батька позивача та допомагали йому по господарству. Свідок зазначила, що позивач з ОСОБА_8 також приїжджали до неї в гості. Позивач та ОСОБА_8 прожили разом 10 років. Вони разом приходили до неї на день народження. Позивач та ОСОБА_8 завжди все робили разом. Позивач працювала в магазині, вона завжди працювала в магазинах, а ОСОБА_8 на будівництві. Свідок зазначила, що їй не відомо, який дохід був у ОСОБА_10 .. ОСОБА_8 добре ставився до дітей позивача, молодший син позивача ОСОБА_14 проживав разом з позивачем та ОСОБА_10 .. Дочкам позивача ОСОБА_8 допомагав, купував їм одяг, готував до школи тощо. Позивач та ОСОБА_8 на всі свята були разом, вони мали спільний дохід, працювали обидва. 
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначив, що він є батьком позивача. Позивач 10 років безперервно проживала разом з ОСОБА_10 .. Вони обидва працювали. ОСОБА_8 працював на будівництві. Позивач разом з ОСОБА_8 приїжджали до нього та допомагали висаджувати город. Вони проживали як чоловік та дружина, але не зареєстрували шлюб. ОСОБА_8 добре ставився до дітей позивача, купляв дітям все необхідне. В квартирі вони разом робили ремонт та разом купляли побутову техніку. Поховання ОСОБА_8 вони проводили з квартири позивача та позивач здійснювала поховання ОСОБА_10 . 
Представник позивача в судовому засіданні просила залишити без розгляду її клопотання про допит свідка ОСОБА_15 , проти чого не заперечили інші учасники справи, а тому, враховуючи клопотання представника позивача та думку учасників справи, суд не проводив допит вказаного свідка.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вивчивши та оцінивши додані до позовної заяви та наданні сторонами під час розгляду справи докази, заслухавши позивача та її представника, представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Гольчановського Г.С., представника відповідача Міністерства оборони України – Тищенко М.С., допитавши свідків, приходить до висновку, позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, при розгляді справи встановлено:
Позивачем у справі є  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 29 листопада 2001 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеські області (а.с.10-11, том №1).
Відповідачами у справі є:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 27 березня 2023 року органом 5123 (а.с.73, том №1), довідкою з реєстру територіальної громади про місце реєстрації особи, виданою Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №3999 від 28 жовтня 2024 року(а.с.25, том №1); 
Міністерство оборони України, яке знаходиться за адресою: Київська область, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6.
Судом були дослідженні письмові докази, додані до позовної, а також надані сторонами справи під час розгляду справи.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 30 липня 2023 року Любашівським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Курдюмівка Бахмутського району Донецької області (а.с.12, том №1).
Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть №1713, виданого 17 липня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання – АДРЕСА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Курдюмівка Бахмутського району Донецької області. Відповідно до копії довідки про причину смерті №1713 від 17 липня 2023 року, причиною смерті ОСОБА_5 є вибухова травма (а.с.9, том №1).
ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачу 17 липня 2023 року за №5516 було надіслано сповіщення сім`ї №421 про загибель ОСОБА_5 .. При цьому, відповідно до вказаного сповіщення ОСОБА_5 у вказаному сповіщенні вказаний цивільним чоловіком позивача (а.с.13, том №1).
Позивач зверталася до Міністерства оборони України з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 , та листом ІНФОРМАЦІЯ_6 №9942 від 07 травня 2024 року позивачу відмовлено у здійсненні вказаної виплати. Згідно змісту вказаного листа, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято протокольне рішення (протокол №12/д від 19 квітня 2024 року) про повернення на доопрацювання поданих позивачем документів для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168. Так, відповідно до наданих документів ОСОБА_3 не відноситься до неповнолітньої дитини загиблого, а ОСОБА_1 не відноситься до одного з подружжя та у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 не перебувала. Надана заявником ОСОБА_1 довідка Ананьївської міської ради №901 від 28 липня 2023 року про спільне місце проживання із загиблим ОСОБА_5 не встановлює факт, що має юридичне значення, а саме, факт перебування на утриманні. На підставі викладеного документи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повернуто для доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вони перебували на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с.5, том №1).
13 листопада 2023 року на клопотання представника позивача від 31 жовтня 2023 року №123 ІНФОРМАЦІЯ_5 надано лист-роз`яснення щодо переліку документів, необхідних для подачі заяви про встановлення статусу та видачі посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» (а.с.14, том №1).
Відповідно до копії довідки Ананьївської міської ради №901 від 28 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Спільно проживала з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , з 2013 року по день смерті останнього, тобто, по ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстава – акт депутатів Ананьївської міської ради від 27 липня 2023 року (а.с.19, том №1).
Відповідно до копії довідки Ананьївської міської ради №946 від 08 серпня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , похований на території Ананьївського міського кладовища, яке розташоване за адресою, АДРЕСА_6 (а.с.19 – зворотний бік, том №1).
З копії акту від 21 липня 2023 року, складеного депутатами Ананьївської міської ради Шляхта В.А., ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , в присутності свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_6 , зазначається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , та цей факт підтверджують ОСОБА_18 та ОСОБА_6 (а.с.20, том №1).
З копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 31 грудня 2024 року, вбачається, що дохід позивача в період з 2019 року по вересень 2024 року переважно складався з держаної та соціальної матеріальної допомоги та соціальних виплат з відповідних бюджетів (а.с.45-47, том №1).
Відповідно до копії довідки Подільської філії Одеського ОЦЗ від 15 листопада 2024 року, позивач була зареєстрована як безробітна у вказаній філії з 25 березня 2022 року по 13 липня 2022 року, та її дохід за період з 25 березня 2022 року по 12 липня 2022 року становить 3612 гривень 91 копійка (а.с.48, том №1).
Відповідно до копії довідки Подільської філії Одеського ОЦЗ від 15 листопада 2024 року, позивач була зареєстрована як безробітна у вказаній філії з 19 вересня 2023 року по 17 вересня 2024 року, та її дохід за період з 20 вересня 2023 року по 18 грудня 2023 року становить 4420 гривень 97 копійок (а.с.48 – зворотний бік, том №1).
Відповідно до копії довідки Подільської філії Одеського ОЦЗ від 15 листопада 2024 року, позивач була зареєстрована як безробітна у вказаній філії з 19 серпня 2022 року по 19 червня 2023 року, та її дохід за період з 19 серпня 2022 року по 19 червня 2023 року становить 1086 гривень 02 копійки (а.с.49, том №1).
Також в матеріалах справи містяться фото, на яких згідно пояснень позивача зображений ОСОБА_5 разом з нею та членами її сім`ї (а.с.53-57, том №1, 19-26, том №2).
Відповідно до копії листа ІНФОРМАЦІЯ_6 №709 від 18 березня 2025 року, наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача, надати завірену копію особової справи солдата ОСОБА_5 не вбачається можливим, оскільки вказана справа містить інформацію з обмеженим доступом, якій надано гриф «Для службового користування». Крім того у вказаному листі зазначено, що окремі документи, які б стосувалися безпосередньо цивільної дружини загиблого – ОСОБА_1 , відсутні в особовій справі (а.с.106, том №1).
Відповідно до листа Любашівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №207/24.19-21 від 21 травня 2025 року, згідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про шлюб №16 від 19 жовтня 1991 року, складений виконавчим комітетом Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відмітка про розірвання шлюбу в даному актовому записі відсутня. Інших актових записів про шлюб чи розірвання шлюбу відносно ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перевіркою не виявлено. Перевірку проведено за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян та по первинним та поновленим актовим записам (а.с.136), том №1.
Відповідно до копії довідки військової частини НОМЕР_5 від 24 квітня 2023 року №14/1807, штаб-сержант ОСОБА_5 перебував на військовій служби у військовій частині НОМЕР_5 (а.с.145, том №1).
В підтвердження проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 позивачем були надані копії його особистих документів, а саме: посвідчення водія (а.с.146, том №1), диплом про здобуття професійно-технічної освіти (а.с.147, том №1), особовий рахунок в ощадній касі (а.с.148, том №1), трудову книжку (а.с.150, том №1), посвідчення тракториста-машиніста (а.с.151, том №1), свідоцтво про народження (а.с.152, том №1), свідоцтво про неповну середню освіту, видані на ім`я ОСОБА_5 (а.с.153, том №1).
Відповідно до копії рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 05 серпня 2008 року, зареєстрований шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_21 Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області 19 жовтня 1991 року по актовому запису №16 – розірвано (а.с.149, том №1).
Відповідно до копії листа військової частини НОМЕР_1 №0666/35/8599 від 12 липня 2025 року, особова справа відносно колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , штаб-сержанта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до військової частини не надходила. Інформація про цивільну дружину штаб-сержанта ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , 1973 року народження, в облікових та службових документах відсутня. Відомості про цивільну дружину штаб-сержанта ОСОБА_22 , відомі військовій частині тільки зі слів вище вказаного колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (а.с.221, том №1). 
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зі змісту ч.2 ст.77 ЦПК України вбачається, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.
Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю відповідно до вимог статей 77-78 ЦПК України є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17 (провадження № 61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі №204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі №694/1540/20).
Самі лише показання свідків, спільні фотографії, довідка про спільне проживання позивача з ОСОБА_5 , видана на підставі акту депутатів Ананьївської міської ради про проживання позивача та ОСОБА_5 за однією адресою, складеного лише на підставі свідчень свідків без відповідного посвідчення, не можуть бути єдиною підставою та достатніми доказами для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, які були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Зокрема, фото свідчать лише про існування між ними у певний період часу близьких романтичних стосунків, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними, без доведення факту ведення спільного господарства, наявного спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між ними склалися та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, притаманні подружжю.
Інших доказів на підтвердження факту спільного сумісного проживання однією сім`єю позивача з ОСОБА_5 , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, матеріали справи не містять, позивачем не доведено належними та допустимими доказами ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, тощо.
Оскільки про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо, а позивачем в свою чергу не надано суду доказів, зокрема, щодо спільного бюджету, спільних витрат позивача та ОСОБА_5 на утримання житла та його ремонт, спільну купівлю побутової техніки для спільного користування, про що позивач зазначає в позовній заяві та надала відповідні пояснення в судовому засіданні, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог.
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту перебування позивача на утриманні ОСОБА_5 , суд зазначає наступне. 
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
На підставі ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з п.2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті з Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
Відповідно до ст.10 Закону України №3551- XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» право на отримання статусу члена сім`ї загиблого мають: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. 
Статтею 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Враховуючи, що у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_5 як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 2013 року по день його смерті, тобто, по ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом відмовлено, а позовна вимога про перебування позивача на утриманні ОСОБА_5 є похідною від першої позовної вимоги, а також, враховуючи, що позивачем жодних належних та достатніх доказів своєї непрацездатності, розміру доходів ОСОБА_5 , співвідношення їх доходів, перебування на його утриманні та отримання від нього допомоги, тощо, жодних документів, актів, листів ділового та особистого характеру, які містять інформацію про перебування позивача на утриманні, квитанцій, поштових переказів та інших документів, які свідчать про одержання позивачем грошей або іншої допомоги від ОСОБА_5 , тощо, суду не надано, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про перебування позивача на утриманні ОСОБА_5 ..
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування позивача на утриманні чоловіка, з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.
Повний текст рішення виготовлено 05 березня 2026 року.

Суддя        Надєр Л.М.

Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20__ року.