ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/845/26 Справа № 205/16448/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Яценко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 березня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю:
- особи, яка притягується до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 та його захисника Шклярук Д.С.;
- потерпілого ОСОБА_2 та його представника - адвоката Довгаля М.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Довгаля Сергія Миколайовича, подану в інтересах потерпілого ОСОБА_2 , на постанову судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 січня 2026 року щодо  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 05.10.2025 близько 09 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , висловлював образи та штовхав свого зятя ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Постановою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 січня 2026 року провадження у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішення суду обґрунтовано тим, що об`єктивних ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, яке ставиться в провину ОСОБА_1 , суду не надано; жодних дій психологічного та фізичного характеру, як про це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 стосовно потерпілого ОСОБА_2 не вчиняв. Після перегляду оптичного диска, наданого потерпілим, судом не встановлено факту домашнього насильства психологічного або фізичного характеру з боку ОСОБА_1 по відношенню до потерпілого ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_2 — адвокат Довгаль С.М. порушує питання про скасування постанови як незаконної та необґрунтованої.
Вказує на те, що дійшовши висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції не вказав у постанові на недотримання вимог щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апелянт вважає, що судом не було з`ясовано усіх обставин справи. Так, потерпілий у своїй заяві до органу поліції і в своїх поясненнях зазначив, що 05.10.2025 о 9.30 годині ОСОБА_1 почав говорити словесні образи, що він у домоволодінні ніхто, називав його “приймак” та “путін”, чим принизив честь і гідність останнього. Також ОСОБА_1 залякував ОСОБА_2 погрозами фізичної розправи, а саме: “Я привезу хлопцев, и они поговорят с тобой!”. Наведені висловлюванням судом першої інстанції були залишені поза увагою.
Ці обставини підтвердив ОСОБА_1 , уточнивши, що під “хлопцями” мав на увазі співробітників поліції, а не осіб з кримінального середовища. Але при цьому не зміг пояснити, чому він сказав саме про “хлопців”, а не прямим текстом про співробітників поліції, де до того ж працюють і багато “дівчат”, які теж виїздять за викликами.
Зазначає, що суд не обґрунтував і не мотивував, чому він не взяв до уваги факт того, що ОСОБА_1 раніше вже визнавався винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, про що також повідомляв потерпілий.
На підставі наведеного представник потерпілого просить постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 січня 2026 року скасувати, прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та закрити провадження у зв`язку зі спливом строків давності для притягнення до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 та його представник — адвокат Довгаль С.М. підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні, просили постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 січня 2026 року скасувати та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Додатково потерпілий ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 є його тестєм, але його родина проживає окремо від самого ОСОБА_1 і його дружини в будинку, що знаходиться на одному подвір`ї з приміщенням, де проживають тесть з тещею, з яким вони не пов`язані сімейним побутом, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету. Стверджує, що між ним та ОСОБА_1 немає особистої неприязні через побутові питання, але тесть постійно його ображає та залякує, намагається виселити з будинку. 05 жовтня 2025 ОСОБА_1 в черговий раз став сваритися з ним, штовхав його руками та ображав його, називав “приймаком” та “путіним”, а також погрожував “хлопцями”, які з ним поговорять і ці погрози він розцінював для себе як реальні. 
Також пояснив, що десь за місяць до зазначених подій відбувся суд і було ухвалено рушення не на користь ОСОБА_1 , який намагався його виселити з будинку, що належить на праві власності тещі- Літостанській. 

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої сторони, вважав постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Додатково зазначили, що між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 тривалий час існують особисті неприязні стосунки через те, що потерпілий займається пекарством у дворі дома, де проживає разом зі своєю сім`єю, але цей будинок належить його тещі- Літостанській. Приблизно 16 років тому батьки ОСОБА_3 дозволили своїй донці та її чоловіку  ОСОБА_2 поселитися у їхньому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а самі перейшли проживати в окреме приміщення літньої кухні, яка пристосована для постійного проживання протягом року, бо має власне опалення.
Для своєї діяльності ОСОБА_4 придбав велике пекарське обладнання та розташував його на першому поверсі будинку, шум якого створював незручності для подружжя Літостанських, які є літніми людьми. Крім того ОСОБА_2 , без їх дозволу, як власників будинку, розмістив на приміщенні будинку камери нагляду. У зв`язку з цим  ОСОБА_5 став вимагати від  ОСОБА_2 прибрати камери, обладнання та виселитися з будинку, а потерпілий почав писати на нього заяви до поліції про домашнє насильство. У 2025 році ОСОБА_1 вимушений був звернутися до суду із позовом про виселення  ОСОБА_4 з будинку та примусове вилучення пекарського обладнання і камер спостереження. Рішенням суду  ОСОБА_2 було зобов’язано вилучити пекарське обладнання і камери спостереження з будинку та примусово органами ВДВС подружжю Літостанських було надано змогу користуватися 1 поверхом будинку.  
Сумісного сімейного проживання з сім`єю потерпілого  ОСОБА_2 подружжя Літостанських не мають та сумісне господарство не ведуть. 
05 жовтня 2025 року між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 виник черговий словесний конфлікт, але жодних дій фізичного чи психологічного характеру стосовно потерпілого  ОСОБА_1 не вчиняв.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність закриття провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №861250 від 17.10.2025, о 09.30 годин 05.10.2025 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , висловлював образи та штовхав ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Вказано, що правопорушенням матеріальної шкоди не заподіяно. 
Поняті не залучалися.
У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено “на окремому аркуші”. 
Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, про що мається власноручний підпис останнього у відповідній графі (а.с.1).

Відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_2 від 05.10.2025, останній просить орган поліції скласти адміністративний протокол та притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за вчинення фізичного та психологічного домашнього насильства.
Потерпілий ОСОБА_2 зазначив, що 05.10.2025 о 09.30 годин він зі своєю дружиною ОСОБА_7 знаходився у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вони проживають разом із сином ОСОБА_8 з 2010 року. В цей час ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зайшли до будинку. ОСОБА_6 почала провокувати сварку, чіпляючись до ОСОБА_7 . Потім вони разом почали умисно штовхати заявника, застосовуючи фізичну силу, не даючи йому можливості в пересуванні. Він відходив назад, не проявляючи спротиву, просив припинити його штовхати, але вони не бажали зупинятись. Продовжилось все психологічним насиллям, а саме: ОСОБА_1 почав говорити словесні образи, що заявник тут «ніхто», «приймак», обізвав його «путін», чим принизив честь та гідність останнього.
03.10.2025 ОСОБА_3 замінили замок на вхідних дверях будинку. На неодноразові прохання заявника надати ключі, ОСОБА_6 відмовила. Коли вони виходили з будинку, з боку ОСОБА_6 прозвучала погроза фізичного насильства, а саме: «Я вселила вас в дом, и обязана вас бить!» ОСОБА_9 продовжував залякувати заявника погрозами фізичної розправи, а саме: «Я привезу хлопцев и они поговорят с тобой». 
На даний час заявник боїться за себе та свою родину, тому що не може чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_6 опір, бо боїться нашкодити літнім людям.
До вищенаведеного додав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 раніше неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, органом поліції з ними проводились бесіди про неприпустимість здійснення по відношенню до заявника неправомірних дій за місцем мешкання (а.с.3-4). 
В додаток до своєї заяви від 05.10.2025, ОСОБА_2 долучив відеозапис з камери відеоспостереження, де зафіксовано описаний в ній конфлікт (а.с.5).

З пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  убачається, що 05.10.2025 близько 09.30 година він спільно з дружиною прийшов на територію їх домоволодіння, куди їх напередодні було вселено органами ВДВС. Його зять — ОСОБА_2 перешкоджав їм у вході до будинку. ОСОБА_1 останнього не штовхав, сказав йому, що він «приймак» та запитав, чому він не впускає їх у будинок. Протиправних дій щодо ОСОБА_2 не вчиняв (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні докази та дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.
Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Натомість, як встановлено під час апеляційного розгляду,  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 у розумінні Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» не є членами сім`ї, оскільки проживають своїми родинами окремо, вони не пов`язані сімейним побутом, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету, а тому між ними у даному конкретному випадку не існують правовідносини, що регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому дії особи не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Так, як зазначав потерпілий ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях від 05.10.2025, під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, а також вказав представник потерпілого у поданій апеляційній скарзі, 05.10.2025 близько 09.30 годин між ним, його дружиною ОСОБА_7 та батьками дружини — ОСОБА_6 та ОСОБА_1 виник конфлікт, в ході якого останній ображав потерпілого та штовхав, не даючи можливості пересуватися по будинку. Також ОСОБА_6 та ОСОБА_1 замінили замок на вхідних дверях будинку, де вони усі проживають та не надали ключі від замку потерпілому і його дружині. Додав, що його родина не пов`язані сімейним побутом з подружжям  ОСОБА_3 , вони не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, долучених до матеріалів провадження, та наданих ним під час судових засідань, зазначив, що між ним та його зятем — ОСОБА_2 сформувались стійкі неприязні відносини, однак жодних дій психологічного та фізичного характеру до ОСОБА_2 він не вчиняв. 05.10.2025 між ними знову виник конфлікт, який триває вже деякий час щодо порядку користування будинком. З цього приводу тривав судовий розгляд справи у порядку цивільного судочинства, бо ОСОБА_2 перешкоджає їм з дружиною у доступі до будинку. Додав, що його родина не пов`язані сімейним побутом з подружжям потерпілого ОСОБА_2 , вони не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету.
Обставини конфлікту між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та потерпілим ОСОБА_2 зафіксовані на відеозаписі з камери відеоспостереження, долученому до матеріалів справи останнім.
Отже на переконання апеляційного суду матеріали справи не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства психологічного чи фізичного характеру. З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку мав місце побутовий конфлікт щодо спільного користування будинком, що вбачається з пояснень як потерпілого ОСОБА_2 , так і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Доказів завдання чи можливого завдання шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 чи можливості завдання такої шкоди матеріали справи не містять. Судом першої інстанції не встановлено і при апеляційному перегляді не виявлено, які конкретно дії ОСОБА_1 призвели до психологічного чи фізичного розладу потерпілого ОСОБА_2 , побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному/фізичного стану потерпілої особи, або що вони могли завдати таку шкоду.
Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Водночас апеляційний суд не приймає до уваги надані потерпілим ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду копії судових рішень від 27.10.2021 та від 24.10.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП, а також рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2021 про видання обмежувального припису ОСОБА_1 у спілкуванні з ОСОБА_2 на строк шість місяців, оскільки вказані судові рішення не стосуються обставин нашої справи та ті події мали місце за кілька років до подій, що розглядаються у даному провадженні.
Тому доводи апеляційної скарги адвоката Довгаля С.М. про те, що ОСОБА_1 раніше вже визнавався судом винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, не спростовують правильність висновків суду у цій справі. 
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції у постанові не зазначив про недотримання органом поліції вимог закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення - є неспроможними, оскільки оскаржувана постанова не містить жодних висновків про неналежність чи недопустимість протоколу щодо ОСОБА_1 . За висновком суду першої інстанції об`єктивні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 861250 від 17.10.2025 щодо ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.
Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про те, що судом не було з`ясовано усіх обставин справи, не взято до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_2 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, взяв до уваги пояснення сторін адміністративного провадження, надані ними докази, проаналізував та надав їм належну оцінку у їх сукупності.
Відтак, з огляду на обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя місцевого суду дійшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та необхідності закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП. 
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_2 — адвоката Довгаль С.М. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 січня 2026 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 — адвоката Довгаля Сергія Миколайовича - залишити без задоволення, а постанову судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 січня 2026 року про закриття справи про адміністративне правопорушення про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ      В.В. РУДЕНКО