ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року   Справа № 903/859/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. ,  суддя Романюк Ю.Г. 

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Органік Ескарго” на рішення Господарського суду Волинської області від 17.12.2025 (повний текст - 23.12.2025) у справі №903/859/25 (суддя Бідюк С.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Маршал ЮА”, м.Луцьк
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Органік Ескарго”, смт.Торчин, Луцький р-н., Волинська обл.
про стягнення 123576,28 грн,

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Волинської області від 17.12.2025 у справі №903/859/25 задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Маршал ЮА” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Органік Ескарго”. Стягнуто з відповідача на користь позивача 40000,90 грн основного боргу, 1664,47 грн 3% річних, 6931,90 грн інфляційних втрат, 952,63 грн витрат по сплаті судового збору та 3303,36 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього: 52853,26 грн. У позові на суму 74979,01 грн відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Органік Ескарго" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.
В скарзі апелянт стверджує, що представником позивача подавався для суду акт звірки, який по суті не є доказом, а є зведеною таблицею із розрахунків, які підтверджені письмовими документами наявними в матеріалах справи. Суд відмовив в долученні до матеріалів справи вказаного акту звірки та, як наслідок, допустився помилки в розрахунках.
Згідно з актом звірки за даними позивача, колонка «Дебет» (заповнена машинописно) позивач надав послуг загальну суму 434020,40 грн. Згідно з актом звірки за даними відповідача, колонка «Кредит» (заповнена рукописно) відповідач прийняв послуг загальну суму 320020,40 грн. Різниця 114000,00 грн (434020,40 грн - 320020,40 грн) це сума не визнаного простою вказаного в рахунку №163 від 06.06.2023.
Разом із тим, згідно з актом звірки за даними позивача, колонка «Кредит» (заповнена машинописно) позивач прийняв оплати від відповідача загальну суму 340018,80 грн та за даними відповідача, колонка «Дебет» (заповнена рукописно) відповідач оплатив послуг на таку саму загальну суму 340018,80 грн. Тобто, загальні суми фактичних оплат не оспорюються.
Суд визнав той факт, що сума оплати 38692,00 грн була погоджена та здійснена в рахунок часткового відшкодування палива через затримку автомобіля на митному посту пропуску. Проте, решту суми 75308,00 грн із загальної 114000,00 грн не визнаного відповідачем простою суд не стягував – вважав їх безпідставною.
Разом із тим, згідно з актом звірки за даними відповідача, колонка «Дебет» (заповнена рукописно) «Сальдо кінцеве» відповідач має переплату з послуг на суму 19998,40 грн, тобто має вимогу до позивача про повернення цієї суми. Враховуючи позицію суду щодо суми оплати 38692,00 грн як узгодженої сторонами, «Сальдо кінцеве» за даними відповідача має становити 19998,40 - 38692,00 = - 18693,60 грн, тобто сума заборгованості відповідача перед позивачем фактично є 18693,60 грн, а не 40000,90 грн, як вказав суд.
На підставі викладеного апелянт просить суд в частині задоволення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково: стягнути з відповідача на корись позивача 18693,60 грн основного боргу, 777,81 грн 3% річних, 3239,28 грн інфляційних втрат, 445,16 грн витрат по сплаті судового збору та 1543,66 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього: 24699,51 грн.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/859/25 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.
08.01.2026 матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.
16.01.2026 матеріали справи надійшли до апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 апеляційну скаргу залишено без руху.
27.01.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Органік Ескарго” надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено докази сплати судового збору в розмірі 3633,60 грн.
Розпорядженням керівника апарату суду від 27.01.2026, у зв`язку з перебуванням судді - члена колегії по справі Коломис В.В. у відпустці у період з 26.01.2026 до 06.02.2026, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №903/859/25.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/859/25 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Романюк Ю.Г.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Органік Ескарго” на рішення Господарського суду Волинської області від 17.12.2025 у справі №903/859/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано позивачу у строк до 20.02.2026 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.
19.02.2026 через систему «Електронний суд» представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Маршал ЮА» подав відзив на апеляційну скаргу.
Позивач зазначає, що з огляду на положення закону про бухгалтерський облік, за своєю правовою природою, акт звірки взаємних розрахунків не може вважатися первинним бухгалтерським документом ні за формою, ні за змістом, а отже і бути доказом суми заборгованості. Позиція про те, що акт звірки взаєморозрахунків не є первинним бухгалтерським документом також неодноразово підтримувалася постановами Верховного Суду (справи №905/1198/17, №910/1389/18). 
Позивач вважає, що судом першої інстанції правомірно не було взято до уваги акт звірки, оскільки він не є первинним документом, який підтверджує наявність чи відсутність заборгованості. Також, даний документ було подано з порушенням процесуальних строків та форми подання.
На переконання позивача, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача по оплаті рахунку №193. Підтвердження надання позивачем відповідачу послуг з перевезення товару - равликів за міжнародною товарно-транспортною накладною №040797, враховуючи адресу розвантаження товару, визначену у товарно-транспортній накладній та договорі-заявці від 25.06.2023, часткову оплату відповідачем рахунку №193 від 03.07.2023, виставленого позивачем за договором заявкою про надання та організацію транспортних послуг №25062023 від 25.06.2023, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що перевезення товару за міжнародною товарно-транспортною накладною №040797 відбулось за наявності договірних відносин між сторонами за договором-заявкою №25062023 від 25.06.2023. 
При цьому, будь-яких доказів на спростування, зокрема наявності інших договірних відносин з наданих послуг перевезення за міжнародною товарно-транспортною накладною №040797 відповідачем не подано. 
Докази оплати відповідачем рахунку №193 від 03.07.2023 на суму 40000 грн відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому не має підстав для задоволення апеляційної скарги. Тим, більше, оплати згідно з рахунком №163, які були проведені відповідачем, виникли з іншого договору, тому не можуть бути зараховані на виконання цього договору.
На підставі викладеного позивач просить суд апеляційну скаргу ТОВ «Органік Ескарго» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 17.12.2025 у справі №903/859/25 - залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:
Колегія суддів приймає до уваги, що згідно ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки апелянтом оскаржується рішення в частині стягнення з відповідача 40000,90 грн боргу, 1664,47 грн 3% річних, 6931,90 грн інфляційних втрат за договором-заявкою від 25.06.2023 №25062023 та 3303,36 грн витрат на професійну правничу допомогу, тому колегія суддів, керуючись положеннями ч.1 ст.269 ГПК України, переглядає рішення лише в цій частині.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 40000,90 грн боргу за договором-заявкою від 25.06.2023 №25062023, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої-третьої статті 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
При цьому, згідно з частиною першою статті 10 Цивільного кодексу України, чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.
Правила укладання, зміни, припинення та виконання договорів перевезення вантажу автомобільним транспортом закріплені Цивільним та Господарським кодексами України (чинним на момент надання послуг з перевезення вантажу), Законом України "Про автомобільний транспорт", Законом України “Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортними кодексами (статутами) та міжнародними договорами, ратифікованими Україною. До останніх, зокрема, належить Конвенція.
Відповідно до положень статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вимог закону або договору.
Як встановлено ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.
Згідно із статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторін договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами. Такими документами можуть бути: міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила), договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Відповідно до умов договору від 25.06.2023 №25062023 ТОВ “Маршал ЮА” (перевізник) надає ТОВ “Органік Екскарго” (замовник) послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно таких умов: маршрут перевезення - с.Торчин, Волинська обл. (Україна) – 57-220 Ziebice (Польща) – с.Торчин, Волинська обл. (Україна); дата та час завантаження – 27.06.2023, смт.Торчин, Волинська обл., Україна; найменування товару – равлики; дата і адреса вивантаження – 03.07.2023, 57-220 Ziebice (Польща); тип т/з – рефрижератор/заднє; вартість перевезення – 1500 євро (по стану НБУ на дату вигрузки), оплата в день розвантаження авто; дані про автомобіль – НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , ОСОБА_1 (п.1.1). Список документів, необхідний для здійснення оплати: 2 оригінали товарно-транспортних накладних (CMR), оригінал рахунку і 2 оригінали актів виконаних робіт (п.1.2). Перевізник повинен надіслати замовнику оригінали документів, вказаних у п.1.2. У випадку не надання перевізником замовнику повного пакету правильно оформлених оригіналів документів протягом 15 календарних днів від дати завантаження (п.2.2). Сторони підписанням цього договору підтверджують, що факсимільна та електронна копія договору мають таку ж юридичну силу, як і оригінал (п.4.1).
Договір підписаний лише позивачем, підпис та відтиск печатки відповідача ТОВ “Органік Ескарго”, відсутні.
Згідно з п.4.1 договору сторони підписанням цього договору підтверджують, що факсимільна та електронна копія договору мають таку ж юридичну силу, як і оригінал.
За доводами позивача погодження договору-заявки здійснювалось за усталеним порядком, за яким сторонами здійснювався обмін сканованими екземплярами договорів-заявок.
Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, тенденція укладення договорів між сторонами факсимільним зв`язком підтверджується самим відповідачем, який визнає договірні відносини за договором-заявкою №08052023 від 08.05.2023, укладеним в аналогічний спосіб договору-заявці №25062023 від 25.06.2023.
На підтвердження надання послуг з перевезення за заявкою від 25.06.2023 позивачем подано міжнародну товарно-транспортну накладну №040797, за такими вихідними даними: відправник: ТОВ “Органік Ескарго”, смт. Торчин, Волинська обл; одержувач та місце розвантаження вантажу: PPH Atlas ZP zoo, 57-220 Ziebice, ul. Kolejowa 33, Poland; найменування вантажу: равлики; дата складання: 22.06.2023; відправник: ТОВ “Оргінак Ескарго”; перевізник: LLC Marshal UA, НОМЕР_1 / НОМЕР_3 ; вантаж одержано: 30.06.2023.
Як підтверджується матеріалами справи, міжнародна товарно-транспортна накладна №040797, з перевезення товару – равлики, підписана відправником - ТОВ “Органік Ескарго”, перевізником ТОВ “Маршал ЮА”, вантажоодержувачем - PPH Atlas ZP z.o.o. Підписи сторін засвідчені відтисками печаток.
Отже, як правильно виснував суд першої інстанції, вантаж – равлики завантажений ТОВ “Органік Ескарго”, одержаний ТОВ “Маршал ЮА” до перевезення, та отриманий вантаоодержувачем PPH Atlas ZP z.o.o, що підтверджує наявність між ТОВ “Маршал ЮА” та ТОВ “Органік Ескарго” договірних відносин з перевезення товару – равликів.
Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року, яка набрала чинності для України 17.05.2007 (далі - Конвенція).
Статтею 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів встановлено, що ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR). Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (автомобільних), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
За ст.ст.4-6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції. Вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника. Якщо вантаж, який підлягає перевезенню, необхідно завантажити на декілька транспортних засобів, або якщо він є різнорідним чи поділений на різні партії, відправник або перевізник має право вимагати складання окремої вантажної накладної на кожний транспортний засіб, що використовується, або на вантаж кожного роду чи на кожну партію вантажу. Вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; k) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику. Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.
Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (частина 1 статті 9 Конвенції).
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
У відповідності до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити.
Міжнародна товарно-транспортна накладна №040797 відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.
При цьому позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №193 від 03.07.2023 за договором-заявкою про надання та організацію транспортних послуг №25062023 від 25.06.2023 на суму 60000 грн - міжнародні транспортні послуги.
Крім того позивачем долучено акт надання послуг №193 від 03.07.2023 за договором-заявкою про надання та організацію транспортних послуг №25062023 від 25.06.2023 на суму 60000 грн, за підписом лише позивача.
Відповідачем здійснено оплату наданих послуг з перевезення частково на загальну суму 20000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №81 від 11.04.2025, з призначенням платежу “рахунок №193 від 03/07/2023”.
Таким чином, здійснення відповідачем дій щодо часткової оплати виставленого позивачем рахунку №193 від 03.07.2023 з вказівкою на договір-заявку про надання та організацію транспортних послуг №25062023 від 25.06.2023, вже після того, як позивачем надані відповідні послуги відповідачу та відсутність при цьому жодних заперечень щодо наданих позивачем послуг та їх вартості, свідчить про доведеність позивачем обставин надання позивачем відповідачу відповідних послуг та наявність договірних відносин між сторонами.
Враховуючи вищевикладене, тенденцію укладення між сторонами договорів на перевезення товару, підтвердження надання позивачем відповідачу послуг з перевезення товару - равликів за міжнародною товарно-транспортною накладною №040797, враховуючи адресу розвантаження товару, визначену у товарно-транспортній накладній та договорі-заявці від 25.06.2023, часткову оплату відповідачем рахунку №193 від 03.07.2023, виставленого позивачем за договором-заявкою про надання та організацію транспортних послуг №25062023 від 25.06.2023, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Волинської області, що перевезення товару за міжнародною товарно-транспортною накладною №040797 відбулось за наявності договірних відносин між сторонами за договором-заявкою №25062023 від 25.06.2023.
Під час провадження у суді першої інстанції відповідач заперечував факт укладення вказаного договору, при цьому в апеляційній скарзі факт його укладення не заперечує, а посилається на недолучений до матеріалів справи судом першої інстанції акт звірки взаємних розрахунків.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2025 на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача про долучення доказів, зокрема акту звірки взаємних розрахунків.
Колегія суддів вважає правомірним залишення без розгляду судом першої інстанції клопотання відповідача про долучення акту звірки взаємних розрахунків, оскільки клопотання не містило обґрунтувань поважних причин, з яких таке клопотання не було подано в підготовчому провадженні, а також з урахуванням того, що воно подано під час розгляду справи по суті.
Щодо самого акту колегія суддів зазначає, що згідно з неодноразово висловленою позицією Верховного Суду, належними доказами, що підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (постанови від 20.05.2020 у справі №918/535/19, від 12.09.2018 у справі №910/22923/17).
Тому, у справах про стягнення заборгованості, свої вимоги необхідно обґрунтовувати, насамперед, належним чином складеними і підписаними первинними бухгалтерськими документами. Як відомо, головною передумовою виникнення заборгованості суб`єктів господарювання є господарська операція, тобто дія, що призводить до зміни у структурі активів та зобов`язань учасників такої господарської операції.
В свою чергу, акт звірки взаємних розрахунків не призводить до зміни у структурі активів та зобов`язань учасників господарської операції, а лише ідентифікує та впорядковує (систематизує) вже проведені контрагентами господарські операції, з метою визначення актуальної ситуації по розрахунках. 
Колегія суддів зазначає, що акт звірки взаємних розрахунків не є майновою дією боржника, не свідчить про проведення певної господарської операції; сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/9004/13, від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 23.09.2021 у справі №910/866/20).
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правомірно не було взято до уваги акт звірки, оскільки він не є первинним документом, який підтверджує наявність чи відсутність заборгованості, а відображена в акті інформація не підтверджена первинними документами.
Жодних доказів на спростування, зокрема наявності інших договірних відносин з наданих послуг перевезення саме за міжнародною товарно-транспортною накладною №040797, відповідачем не подано.
Докази оплати відповідачем рахунку №193 від 03.07.2023 на суму 40000 грн відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції.
Як зазначає позивач, оплати відповідно до рахунку №163, які були проведені відповідачем, виникли з іншого договору, тому не можуть бути зараховані на виконання цього договору, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 8725,85 грн інфляційних втрат та 3059,23 грн 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з п.1.1 договору від 25.06.2023 №25062023 вартість перевезення складає 1500 євро (по стану НБУ на дату вигрузки), оплата - в день розвантаження авто.
Водночас, підпунктами 1.2, 2.2 договору визначено список документів, необхідний для здійснення оплати: 2 оригінали товарно-транспортних накладних (CMR), оригінал рахунку і 2 оригінали актів виконаних робіт. Перевізник повинен надіслати замовнику оригінали документів, вказаних у п.1.2.
Таким чином, передумовою для оплати відповідачем наданих послуг з перевезення є надіслання позивачем на адресу відповідача відповідних документів.
В матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачем на адресу відповідача визначених п.1.2 пакету документів, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити початок перебігу прострочення оплати послуг з перевезення.
У той же час, відповідачем здійснено часткову оплату наданих згідно рахунку №193 від 03.07.2023 послуг в сумі 20000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №81 від 11.04.2024.
Тому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що здійснюючи часткову оплату наданих послуг, відповідач підтвердив настання обставин, визначених договором, з якими пов`язується здійснення оплати.
Перевіривши в апеляційному провадженні заявлений позивачем розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставними та підлягають до стягнення з відповідача 1664,47 грн 3% річних та 6931,90 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 11.04.2025 по 28.08.2025.
У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача 8400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції, дослідивши заяву ТОВ “Маршал ЮА” про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надані докази в їх сукупності, враховуючи предмет спору та складність справи, об`єм фактично наданих послуг, з метою дотримання співмірності, обґрунтованості та пропорційності при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які є доведеними, документально обґрунтованими, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу товариства в сумі 3303,36 грн, що є витратами, пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Згідно з п.3 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи залишення рішення без змін, не підлягають перерахунку задоволені судом витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3303,36 грн, що є пропорційними задоволеним вимогам позивача.
Згідно з ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 40000,90 грн основного боргу, 1664,47 грн 3% річних, 6931,90 грн інфляційних втрат та 3303,36 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").
В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення у справі покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Органік Ескарго” на рішення Господарського суду Волинської області від 17.12.2025 у справі №903/859/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.
Повний текст постанови складено 26.03.2026.

Головуючий суддя Саврій В.А. 

Суддя   Миханюк М.В. 

Суддя   Романюк Ю.Г.