ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №587/3275/24 
Номер провадження 22-ц/816/185/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Черних О. М. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 – адвоката Грицика Геннадія Олексійовича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 березня 2025 року, ухваленого в м. Суми в складі судді Вортоломей І.Г., повне рішення складене 19 березня 2025 року,

в с т а н о в и в:

13 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про виділ у натурі нежитлових приміщень санаторія профілакторія «Росинка» зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ за адресою АДРЕСА_1 (номер запису про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 36222408) на 3 поверсі: санвузол 6 площею 14,9 кв.м, кімната 11 площею 50 кв.м, кімната 12 площею 30,5 кв.м, а всього 95,4 кв.м. Також просив визнати право приватної власності на ці нежитлові приміщення та припинити право спільної часткової власності на 6/100 часток нежитлового приміщення санаторія профілакторія « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне нерухоме майно є базою відпочинку загальною площею 1747 кв.м, з яких позивачу належить 6/100 частин, а іншими власниками є відповідачі і треті особи. Відповідно до висновку експерта існує технічна можливість поділу та виділення позивачу приміщень, оскільки за технічними показниками приміщення є відокремленими від інших, мають окремий вхід та вихід та можуть бути виділені в натурі, а розмір частки відповідає частці позивача у праві спільної часткової власності. Усі співвласники, окрім відповідачів, погодилися укласти письмовий договір про поділ нерухомості та посвідчити його нотаріально. Крім того, відповідачі не приймають участь у спільному управлінні майном, за його місцезнаходженням майже не з`являються. Така бездіяльність створює багато незручностей для позивача та інших співвласників, адже фактично вони позбавлені права на власний розсуд розпорядитися своїм майном. Позивач звернувся до відповідачів з листом-пропозицією укласти договір про виділ у натурі частки зі спільного нерухомого майна або поділ нерухомого майна, для чого просив з`явитися для посвідчення правочину до приватного нотаріуса Канівець Л.О., проте у запропонований час відповідачі до нотаріуса не з`явилися. Оскільки в позасудовому порядку неможливо виділити в натурі частку позивача у спільному майні, тому заявник просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 10 березня 2025 року позов задоволено.
Виділено у приватну власність ОСОБА_1 у натурі нежитлові приміщення санаторія профілакторія « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 (номер запису про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 36222408) на 3 поверсі: санвузол 6 площею 14,9 кв.м, кімната 11 площею 50,0 кв.м, кімната 12 площею 30,5 кв.м, всього 95,4 кв.м з визнанням за ним права приватної власності на ці нежитлові приміщення.
Припинене право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 6/100 частки нежитлового приміщення санаторія профілакторія « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 (номер запису про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 36222408).
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору по 5046,67 грн з кожного.
ОСОБА_6 з рішенням суду не погодилась, через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що база відпочинку є об`єктом самочинного будівництва, що перешкоджає можливості проводити поділ майна. Звертає увагу на те, що поділ може бути проведено за згодою всіх співвласників нерухомого майна. Позивачем не надано доказів можливості виділу частки та експертного висновку про відповідність приміщень, які виділяються, тій частці, яка відповідає правовстановлюючим документам. Суд не визначив належного складу учасників справи, зокрема, не встановив чому відповідачами є саме три співвласники, а решта – третіми особами, тобто не залучив всіх співвласників співвідповідачами. Також звертає увагу на порушення місцевим судом процесуального закону починаючи від відкриття позовного провадження і впродовж всього розгляду справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів в тому числі і ОСОБА_6 – адвоката Грицика Г.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_1 та всіх третіх осіб – адвоката Ломаки Ю.М., який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 2211 від 09 квітня 2020 року належить 6/100 часток нежитлового приміщення, санаторія профілакторія «Росинка» зі спорудами та будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 4,1307 га з кадастровим номером 5924781500:09:003:0002. Нерухоме майно складається з: літера А-ІІІ-база відпочинку, загальною площею 1747 кв.м, літера Б-І-будинок охорони, загальною площею 70,1 кв.м, літера З-навіс, літера К-навіс, №1 –трансформаторна. Згідно з розрахунком часток нерухомого майна, виконаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_14 09 квітня 2020 року, відчужувані 6/100 часток нерухомого майна складаються з: в літері А-ІІІ - база відпочинку відчужується на 3 поверсі: санвузол 6, площею 14,9 кв.м, кімната 11, площею 50,0 кв.м., кімната 12 площею 30,5 кв.м. Загальна площа, що відчужується, складає 95,4 кв.м. (т. 1 а.с. 15-16).
Іншими власниками часток у вказаному об`єкті нерухомого майна є: 7/100 – ОСОБА_7 , 6/100 - ОСОБА_8 , 6/100 – ОСОБА_9 , 5/100 – ОСОБА_10 , 13/100 – ОСОБА_11 , 5/100 – ОСОБА_12 , 5/100 - ОСОБА_13 , 5/100 – ОСОБА_2 , 41/100 (7/100, 29/100, 5/100) – ОСОБА_6 , 1/100 - ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 8-14, 85).
12 вересня 2024 року позивач надіслав відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 пропозицію укласти договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна або поділ нерухомого майна та запропонував з`явитися 17 вересня 2024 року об 11 год. 00 хв. до приватного нотаріуса Канівець Л. О. за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 90 (т.1 а.с. 38-44).
Висновком від 29 серпня 2020 року № 3 фізична особа-підприємець ОСОБА_15 засвідчив технічну можливість виділу в натурі та відповідність усталеному порядку користування 6/100 частин нежитлового приміщення, санаторія профілакторія « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 на 3 поверсі: санвузол 6 площею 14,9 кв.м, кімната 11 площею 50,0 кв.м, кімната 12 площею 30,5 кв.м, а всього 95,4 кв.м. Також у висновку зазначено, що за технічними показниками приміщення як об`єкт є відокремленими, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі (т. 1 а.с. 17-37).
Вирішуючи спір, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідачі не з`явилися до приватного нотаріуса та не надали своєї згоди про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна в розмірі 6/100 частин ОСОБА_1 , тому саме їх було визнано відповідачами. Інші співвласники не заперечують проти виділення 6/100 частки позивачу, тому їх було залучено до справи як третіх осіб і даний статус їх у даній справі є достатнім для захисту їх прав щодо виділу частки із спільної часткової власності. При цьому ОСОБА_6 мала достатньо часу для оцінки пропозиції щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна або поділ нерухомого майна.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є технічна можливість виділити у натурі належну позивачу частку у праві спільної часткової власності, як окремий об`єкт нерухомості. Доводи адвоката Грицика О. Г. щодо неактуальності висновку технічної можливості виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна, виданого на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 250 від 12 вересня 2014 року, який на момент звернення до суду втратив чинність, суд відхилив, оскільки на час складання висновку вказаний нормативний акт був чинним і експерт правомірно використав його при виготовленні цього документа. Доводи представника відповідача про неможливість виділу нерухомого майна в натурі, оскільки позивач у 2021 році самовільно побудував гараж на самовільно зайнятій земельній ділянці, суд вважав необґрунтованими, оскільки предметом позову є виділ в натурі двох кімнат та санвузла на 3 поверсі бази відпочинку, які належать позивачу на підставі договору дарування 6/100 часток нежитлового приміщення від 09 квітня 2020 року, а гараж до вказаного переліку не входить.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду з наступних підстав.
У ст. 355 ЦК України зазначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ст. 358 ЦК України). 
Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України). 
Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється . Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Частиною першою статті 183 ЦК України визначено, що річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною.
Як зазначалось вище, позивач є власником 6/100 частин нежитлових приміщень в санаторії профілакторії «Росинка», які складаються з конкретних відокремлених приміщень, мають окремий вихід і є технічна можливість виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, проте в позасудовому порядку вирішити питання виділу та визнання за позивачем права приватної власності на ці нежитлові приміщення не вдалося.
Висновком від 29 серпня 2020 року № 3 фізична особа-підприємець ОСОБА_15 засвідчив технічну можливість виділу в натурі та відповідність усталеному порядку користування 6/100 частин нежитлового приміщення, санаторія профілакторія «Росинка» зі спорудами та будівлями, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 на 3 поверсі: санвузол 6 площею 14,9 кв.м, кімната 11 площею 50,0 кв.м, кімната 12 площею 30,5 кв.м, а всього 95,4 кв.м. Приміщення мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі, розмір частки позивача відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів можливості виділу частки та експертного висновку про відповідність приміщень, які виділяються, тій частці, яка відповідає правовстановлюючим документам є безпідставними. Позивач просив виділити йому у приватну власність лише те майно, яким він володіє на підставі правочину і яке не є самочинним.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що при виділі позивачу в натурі його частки права інших співвласників, зокрема ОСОБА_6 , не будуть порушені, її частка у праві власності не буде зменшена.
Колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права при відкритті судом провадження, визначенні суб`єктного складу спору (відповідачів, третіх осіб), прийнятті клопотань.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Враховуючи ціну позову та відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 – адвоката Грицика Геннадія Олексійовича залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: О. І. Собина 

О. М. Черних