Справа № 465/4828/25 
Провадження 2/465/438/26 

РІШЕННЯ
іменем України
21.04.2026 року         м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі 
головуючої судді Коліщук З.М., 
з участю секретаря Беднара А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради кошти в сумі 1 476 205,80 грн. суми основного боргу, 204 741,47 грн. інфляційних втрат, 71 828,53 грн. - 3% річних (в цілому на суму 1 752 775,80 грн.), а також понесені судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 21 033,30 грн.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Львівською міською радою проаналізовано стан дотримання містобудівного законодавства, зокрема щодо повноти та своєчасності сплати пайових внесків на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
Львівською міською радою встановлено, що всупереч вимогам вищевказаного законодавства замовником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 , не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі. 
Так, згідно з Сертифікатом про готовність до експлуатації об`єкта №ЛВ122230710740, виданого Інспекцією ДАБК та зареєстрованого в ЄДЕССБ вищевказаний об`єкт нерухомості (замовник об`єкта громадянка ОСОБА_1 , дозвіл на виконання будівельних робіт №ЛВ112193092356 виданий Інспекцією ДАБК у м. Львові та зареєстрований 05.11.2019 р.) прийнято в експлуатацію 12.07.2023 р. 
При цьому, громадянка ОСОБА_1 не зверталась до департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, як уповноваженого органу на проведення розрахунків розміру пайових внесків, із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва «Будівництво громадянкою ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 » та не подавала документи, що підтверджують вартість будівництва даного об`єкту, техніко-економічні показники об`єкта.
Попередньо, рішенням виконавчого комітету від 11.11.2016 р. №1044 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво гр. ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 » затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями. Зазначено, що замовником є громадянка ОСОБА_1 (п.1.2 розділу 1 Містобудівних умов та обмежень). 
Цільове призначення земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво площею 0,1577 га на перетині АДРЕСА_1 – 03.15 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (п.1.7 розділу 1 Містобудівних умов та обмежень). Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 05.11.2019 надано дозвіл громадянці ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на виконання будівельних робіт № ЛВ112193092356 на «будівництво громадянкою ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 ».
У п.5 Акту готовності об`єкту замовником вказано, що будівельні роботи виконано у строк: початок робіт: листопад 2019, закінчення робіт: липень 2023. 
Пайова участь не сплачувалась згідно п.13 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні»132-ІХ від 20.09.2019 р. (п.12 Акту готовності).
Згідно з Сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № ЛВ122230710740, виданого Інспекцією ДАБК та зареєстрованого в ЄДЕССБ 12.07.2023 р. прийнято в експлуатацію об`єкт, найменування якого «Будівництво громадянкою ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 » (замовник об`єкта – ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ). 
Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради проведено розрахунок пайового внеску у розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розрахований відповідно до основних показників опосередкованої вартості житла за регіонами України (лист №4-2301-10334 від 25.02.2025 р.). 
При цьому зазначаємо, що показник опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області на дату введення об`єкта в експлуатацію – 21 073 грн/кв.м., затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 27.07.2023 р. № 647 (розраховано станом на 01.07.2023 року). 
Статтею 253, ч. 5 ст. 254 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що строком, з якого вважається, що забудовник порушує зобов`язання із перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, є день, наступний за днем прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Отже, величина пайового внеску складає: 21 073 грн х 3 502,6 кв.м х 0,02 = 1 476 205,80 грн.
Щодо правильності проведеного розрахунку зазначають, що розрахунок департаментом економічного розвитку Львівської міської ради проведено відповідно до кошторисної вартості будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво, що відповідає вимогам законодавства та судової практики з вказаних питань.
Разом з цим, згідно зі ст. 612, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Отже, відповідачу також нараховано: 204 741,47 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період з 13.07.2023 по 24.02.2025 71 828,53 грн - 3 % річних, нарахованих за період з 13.07.2023 по 24.02.2025.

Позиція відповідача.

Відповідач вважає позовні вимоги Львівської міської ради безпідставними, поданими до неналежного відповідача та такими, що не підлягають задоволенню.
05.11.2018 року між ОСОБА_1 (Сторона -1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» (далі – Товариство, Сторона-2) укладено Договір №1 про будівництво та пайову участь у будівництві (далі – Договір), а саме Сторони уклали цей договір з наміром реалізувати проект будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136900:07:009:0010. 
Відповідно до п.4.8. параграфу 2 «Витрати Сторін» Сторона 2 (Товариство) за рахунок власних і залучених коштів фінансує виготовлення, отримання, погодження та затвердження всіх документів, які необхідні для підготовки до будівництва, будівництва та прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом Будинку відповідно до законодавства України з урахуванням вказано у п. 4.10 цього Договору. 
Відповідно до п.4.12 Договору всі витрати на підготовку (розробку), отримання і виконання технічних умов та сплату пайової участі у розвитку інфраструктури несе Сторона 2 (Товариство).
Позовні вимоги про стягнення зі відповідачки коштів, пов`язаних із оплатою договору про пайову участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури, є безпідставними, а ОСОБА_1 є неналежним відповідачем. Хоча відповідач формально зазначена як замовник будівництва, проте укладений між сторонами договір прямо визначає, що всі витрати, пов`язані з підготовкою до будівництва, будівництвом та введенням об`єкта в експлуатацію, включно зі сплатою пайової участі, несе виключно ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» . Так, відповідно до п.4.8 та п.4.12 договору саме ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» фінансує виготовлення, отримання і погодження необхідної документації та забезпечує сплату пайової участі у розвитку інфраструктури. Пунктами 5.1–5.2 договору встановлено, що ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» отримує виключне право виконання всіх функцій замовника (забудовника) та набуває всі права й обов`язки замовника будівництва, у тому числі щодо оплати всіх необхідних платежів. Положення п.6.1 та п.9.3.1 підтверджують, що кожна зі сторін здійснює фінансування лише тих витрат, які покладені на неї договором, а ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» зобов`язана забезпечувати фінансування всіх витрат по реалізації проєкту забудови. Згідно з п.9.3.5 договору, незалежно від того, на кого оформлений договір про пайову участь, обов`язок її сплати покладається на ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна». Отже, покладення на ОСОБА_1 відповідальності за кошти, які вона не була зобов`язана сплачувати та фактично не сплачувала, суперечить умовам договору і є необґрунтованим.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 11.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 11.11.2025 у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Хром`як У.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів- відмовлено та відкладено розгляд цивільної справи.
16.12.2025 від представника відповідача адвоката Хром`як У. В. надійшли заперечення на позовну заяву.
Ухвалою суду від 16.12.2025 відкладено розгляд цивільної справи за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів на 17.02.2025 о 10:00 год.
29.01.2026 від представника позивача Полійчук С.Р. надійшли додаткові пояснення. Зазначає, що правовою підставою для подання позовної заяви Львівською міською радою до ОСОБА_1 є норма ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, оскільки остання є замовником будівництва, однак за рахунок органу місцевого самоврядування зберегла у себе кошти, які мала сплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту. Законодавцем чітко сформульовано юридичне визначення поняття «замовник будівництва» у п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а згідно з дозвільною документацією замовником об`єкта «будівництво громадянкою ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 » є саме ОСОБА_1 . 
Звертають увагу, що юридична особа ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешинал Україна» не згадується у жодному дозвільному документі. З відомостей зазначених у ЄДСББ вбачається, що коригувань та/або змін щодо замовника об`єкта будівництва «будівництво громадянкою ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 » не здійснювалось.
Договір про будівництво та пайову участь у будівництві, що був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешинал Україна», не стосується предмету розгляду справи №465/4828/25, оскільки є цивільно-правовим договором, й усі зобов`язання за ним виконувались/виконуються сторонами у приватно-правовому порядку. При цьому, чинне законодавство гарантує сторонам право регресної вимоги у разі невиконання/неналежного виконання однією зі сторін визначених зобов`язань за договором.
02.02.2026 від представника відповідача адвоката Хром`як У. В. надійшли додаткові пояснення. Зазначає, що з 1 січня 2021 року набрав чинності Закон України № 132-IX, яким статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (що регулювала пайову участь) було виключено. В той же час, чинне законодавство України станом на 2025-2026 роки не передбачає механізму розрахунку, укладення договорів або стягнення коштів пайової участі. Оскільки договір про пайову участь не був укладений до 1 січня 2021 року, на сьогодні відсутня юридична процедура його підписання «заднім числом».
Верховний Суд неодноразово зазначав (зокрема у справі № 911/2163/17), що зобов`язання зі сплати пайової участі є договірним. За відсутності укладеного договору та скасування норми закону, яка зобов`язувала його укласти, вимоги щодо сплати коштів є безпідставними.
Позиція Позивача суперечить та порушує принцип правової визначеності.
Договір між Львівською міською радою та ОСОБА_1 відсутній, позивач не запропонував відповідачу укласти договір до моменту введення об`єкта в експлуатацію. Відповідно, після скасування статті 40 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» з 2021 року, відсутній механізм примусового укладення договору.
Судова практика (зокрема Велика Палата ВС) вказує, що неможливо зобов`язати замовника укласти договір за нормами закону, який уже не діє. 
Наявний висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20 про те, що пайовий внесок має бути розрахований на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску.
Позивач скористався правовою колізією, посилаючись на ряд висновків Верховного Суду, з яких вбачається, що деякі суди фактично відійшли від суті та наміру законодавця, який полягав у повній ліквідації пайової участі як квазіподатку на нерухомість.
Вважають незаконним і обрахування величини пайового внеску на підставі ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 р. N 6098 «Про порядок поступлення коштів для створення i розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року», а саме п.2 (пп.2.1.,2.2.,2.2.2.), яким встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у м. Львові перераховують до міського бюджету м. Львова кошти для створення і розвитку інфраструктури м. Львова (ст. 3 позову).
Підтвердженням цьому є висновок Верховного Суду 14 травня 2025 року у справі №320/44099/23 де суд остаточно підтвердив, що зміни до порядку залучення та використання пайових внесків, прийняті Київрадою у 2019-2020 роках, є протиправними та недійсними. Тобто, цим рішенням Верховний Суд підтвердив, що нормативне підґрунтя, яке використовувалося для нарахування пайової участі міською владою з 2019 року, укладення відповідних договорів або виставлення фінансових вимог – є протиправним, тобто незаконним.
03.02.2026 від представника позивача Полійчук С.Р. надійшли додаткові пояснення. Зазначає, що письмові пояснення відповідача від 30.01.2026 року, позивач дійшов висновку, що викладена у них позиція ґрунтується на неповному розумінні правової природи правовідносин щодо сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, а також без належного врахування усталеної судової практики застосування відповідних норм законодавства.
Стосовно виникнення зобов`язання із сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, посилається на те, що відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції чинній на час отримання ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1044 від 11.11.2016 року й дозволу на виконання будівельних робіт №ЛВ112193092356 від 05.11.2019 р. у ч.2 ст.40 було закріплено імперативну норму.
При цьому, зважаючи на дозвільну документацію, що міститься у матеріалах справи та характеристику об`єкта будівництва, що здійснювала замовник ОСОБА_1 , немає підстав стверджувати, що у даній ситуації мали місце випадки, які передбачені ч.4 ст.40 згаданого вище Закону.
Разом з цим, 01.01.2020 набули чинності Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 р. № 132- IX, якими статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено. При цьому, у нормах прийнятого Закону №132-IX законодавцем було чітко сформульовано новий порядок сплати пайового внеску.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 отримала дозвіл на виконання будівельних робіт 05.11.2019, то до 01.01.2020 відповідач зобов`язана була звернутись до департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із наміром укласти договірпро пайову участь на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а з 01.01.2020 р. (аби перебувати у рівних умовах із забудовниками, які виконали обов`язок сплати) ОСОБА_1 була зобов`язана звернутись до Львівської міської ради як органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі та сплатити відповідну грошову суму до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію на виконання вимог Закону України №132-ІХ (п.3 абз.2 ч.2 Прикінцевих та перехідних положень). 
Однак, ОСОБА_1 всупереч закріпленому законом обов`язку не звернулась до Львівської міської ради та/або її виконавчих органів й відповідно не сплатила пайову участь до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію, що й стало правовою підставою для звернення до суду із позовною вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України й з урахуванням наступної судової практики.
Окрім цього, спрямовуємо увагу Суду на п.81 постанови Верховного Суду у справі №914/3777/23 від 20 лютого 2025 року, у якій викладено правовий висновок про те, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог абз.2 п.2 р.ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості. 
Таким чином, доводи відповідача про те, що позивач не запропонував ОСОБА_1 укласти договір про пайову участь, а тому в неї відсутній обов`язок сплати пайового внеску, не знаходять свого підтвердження з огляду на викладену вище однозначну правову позицію Великої Палати Верховного Суду й норми законодавства. 
Разом з цим, не може бути взятий до уваги й аргумент про те, що станом на сьогодні відсутній механізм примусового укладення договору й підписання його «заднім» числом, оскільки Львівською міською радою заявлені позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі, а не про визнання договору укладеним, що є різними й взаємовиключними способами захисту.
15.04.2026 від представника відповідача адвоката Хром`як У.В. надійшла заява про застосування строку позовної давності. Позов Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів було подано у червні 2025 року - тобто після спливу трьох років з моменту запровадження обов`язку замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об?єкта будівництва, який було передбачено р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону N?132-IX.
В позовній заяві позивач не обґрунтовує поважність причин пропуску встановленої ст.257 ЦК України трирічної позовної давності.
В той же час відповідно до змісту норм Цивільного кодексу України, якими врегульовано позовну давність, та правової позиції Верховного Суду щодо їх застосування, позивач має не лише вказати, коли йому фактично стало відомо про порушене право, але й довести неможливість дізнатися про вказане порушення раніше зазначеної ним дати.
Обґрунтування позивача про початок перебігу строку позовної давності з наступного дня після видачі Інспекцією ДАБК Сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № ЛВ122230710740 та його реєстрації в ЄДЕССБ 12.07.2023 р. є таким, що суперечить нормам встановленим р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону N?132-IX. вважаємо, що у разі визнання судом позовних вимог обґрунтованими, в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропущенням строку позовної давності.
20.04.2026 від представника позивача Полійчук С.Р. надійшли заперечення на заяву про застосування позовної давності від представника ОСОБА_1 . Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 отримала дозвіл на виконання будівельних робіт 05.11.2019 р., то до 01.01.2020 відповідачка зобов`язана була звернутись до департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із наміром укласти договір про пайову участь на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що була чинною у той період.
Однак, вже з 01.01.2020, враховуючи зміну законодавства та, щоб перебувати у рівних умовах із забудовниками, які виконали обов`язок сплати ОСОБА_1 була зобов`язана звернутись до Львівської міської ради як органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі та сплатити відповідну грошову суму до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію на виконання вимог Закону України №132-ІХ (п.3 абз.2 ч.2 Прикінцевих та перехідних положень).
У даному спорі – ОСОБА_1 могла й була зобов`язана здійснити перерахування пайового внеску у дохід місцевого бюджету до 12.07.2023 р. станом на 2020 рік право позивача ще не було порушене, як це намагається довести представник відповідачки. Натомість таке порушення настало з 13.07.2023 р. (дня наступного за днем введення об`єкта в екплуатацію).
Окрім цього, нормами цивільного законодавства, тривалий час було передбачено призупинення перебігу строку позовної давності з 2020 року у зв`язку з карантином, а згодом з 2022 року у зв`язку із запровадженням правового режиму воєнного стану в Україні.
Навіть у разі застосування позовної давності, необхідно виходити з дати виникнення порушення права позивача (13.07.2023 року) та дати подання позову (червень 2025 року). Враховуючи ці дві обставини, цілком очевидним є відсутність будь-яких правових підстав стверджувати про сплив позовної давності у даному спорі, оскільки відповідний строк закінчується лише 13.07.2026 року.
Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсуності та підтримання позовних вимог.
Представники відповідача адвокати Хром`як У.В. та Ковеленко О.В. у судове засідання не з`явились, подали заяви про здійснення розгляду справи без участі відповідачки та її представників, просили у задоволені позовних вимог відмовити.
Частиною 2 статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про розгляд даної справи за відсутності всіх учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1044 від 11 листопада 2016 року затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво гр. ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 .
З рішення вбачається, що замовником є ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 . Цільове призначення земельної ділянки – для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій. Основні техніко-економічні показники об`єкта будівництва (орієнтовні) - будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 .
Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові на підставі заяви №8177294 05.11.2019 надано дозвіл на будівельні роботи.
В Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва за №ЛВ122230710740 зареєстровано дозвільний документ 12.07.2023 видача сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Дата початку будівництва 05.11.2019, дата завершення будівництва 01.07.2023, строк введення об`єкту в експлуатацію 10.07.2023. Підстава звільнення від сплати пайової участі – пункт 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-ІХ від 20.09.2019.
Відповідно до акту готовності об`єкта до експлуатації громадянкою будівельні роботи замовником ОСОБА_1 на вул. С.Боткіна – вул. Л. Перфецького виконано у строк листопад 2019- липень 2023. Будівництво здійснено генеральним підрядником (підрядником - у разі, коли будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦАВТОНОМБУД", код ЄДРПОУ 40520152. Проектна документація на будівництво розроблена генеральним проектувальником ПП "ІВЕР-ПЛЮС"(39486028). Проектна документація затверджена ЗБИРКО ОЛЬГА ІВАНІВНА, від 10.06.2019. Експертний звіт № 780/19-ЕЗ від 10.06.2019, виданий ТОВ "Глобал Промпостач", код ЄДРПОУ 40582528, КОМПІЙ АНДРІЙ ВАСИЛЬОВИЧ (АЕ 004881, АЕ 005787, АЕ 004588, АЕ 006584, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ).
У пункті 12 кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту відповідно до договору, укладеного зазначено: пункт 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-IX від 20.09.2019 року не сплачується.
З відповіді на лист директорці юридичного департаменту Пайокевич Г. вбачається, що строком, з якого вважається, що забудовник порушує зобов`язання із перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, є день, наступний за днем прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Та надано розрахунок з 3 502,60 кв.м. загальної площі квартир у будинку згідно із інформацією, зазначеною замовником будівництва в Сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Показник опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області на дату введенні об`єкта в експлуатацію – 21 073 грн/кв.м., затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України 27.07.2023 № 647 (розраховані станом на 01.07.2023 року). Величина пайового внеску складає: 21 073 грн х 3 502,6 кв.м х 0,02 = 1 476 205,80 грн Згідно зі ст. 612, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. 204 741,47 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період з 13.07.2023 по 24.02.2025 71 828,53 грн - 3 % річних, нарахованих за період з 13.07.2023 по 24.02.2025.
Відповідно до сертифікату №ЛВ122230710740 Інспекція ДАБК засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації найменування об`єкта згідно з проектом Будівництво громадянкою ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1 , місце розташування об`єкта згідно з документом, що дає право на виконання будівельних робіт 79053, Львівська обл., Львівський район, Львівська територіальна громада, м. Львів (станом на 01.01.2021), вул. С .Боткіна - вул. С. Перфецького. Замовник об`єкта ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 (станом на 01.01.2021), АДРЕСА_4 .
З договору № 1 про будівництво та пайову участь у будівництві від 05.11.2018, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна», ідентифікаційний код 39422982 домовились, зокрема про те, що Цей Договір є достатньою підставою набуття (виникнення) та реалізації Стороною 1 свого права власності на майнові права на Об`єкти Сторони 1, свого права власності на Об`єкти Сторони 1, та реєстрації свого права власності на Об`єкти Сторони 1, в т.ч. цей Договір е договором про пайову участь у розумінні п.79 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. №553) (з змінами та доповненнями) чи будь-якого іншого нормативно-правового акту, який визначає порядок реєстрації права власності на нерухоме майно.
Згідно з п. 3.8.2. Цей Договір є достатньою підставою набуття (виникнення) та реалізації Стороною 2 свого права власності на майнові права на Об`єкти Сторони 2, свого права власності на Об`єкти Сторони 2, та реєстрації свого права власності на Об`єкти Сторони 2, в т.ч. цей Договір е договором про пайову участь у розумінні п.79 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. №553) (з змінами та доповненнями) чи будь-якого іншого нормативно-правового акту, який визначає порядок реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відповідно до п.4.12. Всі витрати на підготовку (розробку), отримання і виконання технічних умов та сплату пайової участі у розвитку інфраструктури несе Сторона 2.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин була чинною стаття 40 Закону № 3038-VI. Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 3038-VI замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього ж Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята та дев`ята статті 40 Закону № 3038-VI, чинної на момент виникнення спірних правовідносин).
Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин та на момент звернення з цим позовом до суду, випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.
Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року у справі № 911/594/18 (провадження № 12-81гс19), від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження № 14-261цс18), від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20 (провадження № 12-34гс21).
За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.
Разом з тим 01 січня 2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-IX, якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
Змістом цього Закону та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими. 
Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.
Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.
Стаття 40 № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.
Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VIпісля втрати нею чинності.
Крім того, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.
Однак з 1 січня 2020 року скасовано дію статті 40 Закону № 3038-VI, яка передбачала обов`язкове укладення договору.
Пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 132-ІХ встановлено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року» визначено, що замовники будівництва на земельній ділянці у місті Львові перераховують до міського бюджету кошти для створення розвитку інфраструктури міста Львова […] для житлових будинків 2 % вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Отже, рішенням Львівської міської ради не встановлено іншого розміру пайової участі для будівництва житлових будинків, ніж це передбаченоЗаконом № 132-ІХ.
Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеною в постановах від 08.10.2019 у справі № 911/594/18 та від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника.
Також Верховним Судом у постанові від 04.04.2024 у справі №923/1306/21 наведено такі висновки:
«Обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва».
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.05.2022 у справі №925/683/21, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач як замовник будівельних робіт на об`єкті будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
У відповідності із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах ивід 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17.
Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Як вбачається з матеріалів справи будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1  розпочалась до 2020 року, однак об`єкт станом на 01.01.2020 не був введений в експлуатацію і договір про сплату пайової участі укладений не був, тому на Відповідача як замовника будівництва на підставі абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX покладається обов`язок щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
ОСОБА_1 є замовником будівництва, проте не звернулась до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва.
Між тим, як було встановлено судом, договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Львова укладено не було.
Разом із тим, за змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинно бути виконано до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.
Доказів звернення до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта, доказів сплати пайової участі у відповідності до визначеного Законом №132-IX розмірі та порядку не надано .
Касаційний суд у постанові КГС ВС у справі №910/9916/24 від 23.09.2025 зауважує, що у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, ураховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.
Для визначення розміру пайової участі відповідачів застосовано вихідні дані з Акта готовності об`єкта до експлуатації від 23.07.2023.
Розрахунок пайової участі повинен здійснюватися та у цій справі здійснено з урахуванням моменту, коли у забудовника виникає зобов`язання щодо її сплати, тобто до дати введення об`єкта в експлуатацію. Це чітко встановлено в абзаці другому пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, який визначає, що внесок має бути сплачений у грошовій формідо моменту прийняття об`єкта в експлуатацію. Отже, саме ця дата є ключовою для визначення обов`язку зі сплати пайової участі, що відповідає усталеній практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанови у справах №903/283/24 (від 17.12.2024), №914/2145/23 (від 15.08.2024), №918/618/24 (від 20.02.2025), №916/2709/22 (від 07.09.2023), №910/6226/23 (від 03.12.2024).
А тому використання показників опосередкованої вартості житла, які діяли на момент прийняття об`єкта в експлуатацію, є законним і відповідає сформованій практиці Верховного Суду.
Оскільки відсутні докази виконання відповідачкою зобов`язання зі сплати органу місцевого самоврядування грошових коштів пайової участі, вимоги про їх стягнення є обґрунтованими.
Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зауважує, що відповідачем наведеного позивачем розрахунку не спростовано.
У постанові ВС від 14.12.2021 по справі №643/21744/19 вказано, що прийняття об`єкта в експлуатацію є строком з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання, а саме перерахування до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.
Після 12.07.2023, коли органом державного архітектурно-будівельного контролю була зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зобов`язання Відповідача по сплаті пайового внеску вважається простроченим. 
Відтак вимога про нарахування 204 741,47 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період з 13.07.2023 по 24.02.2025- 71 828,53 грн - 3 % річних, нарахованих за період з 13.07.2023 по 24.02.2025 підлягає задоволенню.
Доводи представника відповідача, щодо обов`язку сплати пайового внеску ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» та необхідності укладення договору пайового внеску спростовуються вищезазначеними нормами законодавства щодо необхідності сплати пайового внеску, а те, що саме замовник будівництва має здійснювати плату, без укладення договору, шляхом звернення із заявою до Львівської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі до прийняття об`єкта в експлуатацію.
Щодо застосування позовної давності суд зазначає, що за загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. В умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. (див. постанову ВП ВС від 02.07.2025 у справі №903/602/24.
Водночас, Законом від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено з Цивільного кодексу України п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», яким закріплювалося зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦК України, на період дії правового режиму воєнного стану.
Обчислення позовної давності відновлено з дня набрання вказаним законом чинності 04.09.2025. Відтак позовна давність не спливла, оскільки позов пред`явлено до суду 05.06.2025.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 21 033,30 грн. 
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 21 033,30 гривень, як передбачено статтею 4 Закону України «Про судовий збір».
Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення 1 752 775,8 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 21 033,30 гривень.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів– задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради кошти в сумі 1 476 205,80 грн. суми основного боргу, 204 741,47 грн. інфляційних втрат, 71 828,53 грн. - 3% річних, а загалом 1 752 775 (один мільйон сімсот п`ятдесят дві тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн., 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 21 033 (двадцять дві тисячі тридцять три) грн. 30 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Найменування сторін:
Позивач: Львівська міська рада, місце знаходження: 79006, Львів, Площа Ринок, 1, код ЄДРПОУ 04055896.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 21 квітня 2026 року.

Суддя Коліщук З.М.