ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25767/19 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Н2BC Україна" про стягнення податкового боргу,-
В С Т А Н О В И Л А:
До суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Н2BC Україна" про стягнення з рахунків, відкритих у банках, що обслуговують такого платника, на суму податкового боргу 59833,82 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 витребувано у Головного управління ДПС у Львівській області відомості інтегрованої картки платника податку Товариства з обмеженою відповідальністю "Н2BC Україна" (код ЄДРПОУ 41890980) за період з 2019 року.
На виконання вказаних ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025, Головне управління ДПС у Львівській області подало до суду клопотання в якому повідомлено, що надати інтегровані картки платника податків ТзОВ «Н2ВС України» (ЄДРПОУ 41890980) не має можливості, оскільки платник перейшов на облік до Головного управління ДПС у місті Києві (ЄДРПОУ 44116011), а тому позивач просить суд замінити позивача у даній справі з Головного управління ДПС у Львівській області на належного позивача - Головне управління ДПС у місті Києві.
Перевіривши матеріали справи та доводи вказаного клопотання суд дійшов наступних висновків.
За приписами частин першої та сьомої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Суд зауважує, що вказана позовна заява надійшла від Головного управління ДПС у Львівській області до зміни місця податкового обліку ТОВ "Н2BC Україна", тобто, вказаний позов подано належним позивачем.
Відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Таким чином, розгляд даної справи по суті розпочався 11.02.2021, що виключає можливість заміни позивача.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для заміни позивача у даній справі на Головне управління ДПС у місті Києві, а тому відмовляє у задоволенні відповідного клопотання позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що станом на 12.12.2019 за ТОВ "Н2BC Україна" обліковувався податковий борг у з єдиного податку з юридичних осіб у розмірі 59833,82 грн, який виник у зв`язку із несплатою ТОВ "Н2BC Україна" грошових зобов`язань, самостійно визначених ТОВ "Н2BC Україна" у податковій декларації з єдиного податку з юридичних осіб від 09.11.2018 №9247375381.
30.11.2018 контролюючим органом сформовано та надіслано на зареєстровану адресу ТОВ "Н2BC Україна" податкову вимогу №9782-50 про сплату податкового боргу, розмір якого станом на 29.11.2018 складав 59833,82 грн, яка залишена без виконання.
Враховуючи наявність у ТОВ "Н2BC Україна" вказаного податкового боргу, який відповідач добровільно не погашає, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу за рахунок коштів на рахунках платника податків у банках, що обслуговують такого платника.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів Конституція України, зокрема статті 67, ухваленої на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року, встановлено загальний обов`язок кожної особи сплачувати податки і збори у порядку та розмірах, визначених законом, що є базовим конституційним принципом функціонування податкової системи держави.
Разом із тим, положеннями Податковий кодекс України, а саме підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, передбачено право контролюючого органу звертатися до суду з вимогою про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банківських установах, що обслуговують такого платника, у межах суми наявного податкового боргу або його частини. Вказане право є процесуальним механізмом реалізації владних управлінських функцій держави у сфері оподаткування.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу, під податковим боргом слід розуміти суму грошового зобов`язання платника податків (з урахуванням штрафних санкцій у разі їх наявності), яка була самостійно узгоджена таким платником або узгоджена за результатами процедур адміністративного чи судового оскарження, однак не сплачена у встановлений законом строк, а також пеню, нараховану на таку суму.
Водночас пунктом 54.1 статті 54 ПК України визначено, що, за загальним правилом, платник податків самостійно обчислює суму свого податкового або грошового зобов`язання та/або пені і відображає її у відповідній податковій декларації чи уточнюючому розрахунку, які подаються до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством. При цьому така сума вважається узгодженою з моменту її декларування, що має правове значення для виникнення обов`язку щодо її сплати.
З урахуванням приписів пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно здійснити сплату узгодженої суми податкового зобов`язання протягом десяти календарних днів, що настають після закінчення граничного строку подання відповідної податкової декларації, якщо інше прямо не передбачено нормами цього Кодексу.
Крім того, відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у випадку несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені строки, контролюючий орган зобов`язаний надіслати або вручити такому платнику податкову вимогу у порядку, аналогічному до порядку направлення податкового повідомлення-рішення.
Положення пункту 59.5 статті 59 ПК України додатково передбачають, що у разі зміни розміру податкового боргу після направлення податкової вимоги погашенню підлягає вся сума боргу, яка існує на момент його фактичного погашення. При цьому, якщо податковий борг не був сплачений у повному обсязі, повторне направлення податкової вимоги законодавством не вимагається, що свідчить про безперервний характер відповідного обов`язку платника податків.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган уповноважений здійснювати заходи щодо погашення податкового боргу за платника податків і в інтересах держави шляхом стягнення коштів, що перебувають у власності такого платника, а у разі їх недостатності — шляхом реалізації майна, яке перебуває у податковій заставі.
При цьому пункт 95.2 статті 95 ПК України встановлює часову межу для застосування таких заходів — не раніше ніж через шістдесят календарних днів з дня направлення платнику податкової вимоги, що узгоджується з принципами правової визначеності та надання платнику можливості добровільного виконання обов`язку.
Відповідно до пункту 95.3 статті 95 ПК України, безпосереднє стягнення коштів з рахунків платника податків у банках здійснюється виключно на підставі судового рішення, яке після набрання законної сили підлягає виконанню контролюючими органами в межах визначеної судом суми податкового боргу.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що лише за умови належного підтвердження факту наявності податкового боргу та вичерпання контролюючим органом передбачених законом заходів щодо його добровільного погашення, такий борг може бути стягнутий у судовому порядку у розмірі, що існує на момент ухвалення відповідного судового рішення.
Як убачається з матеріалів справи, позовна заява про стягнення з рахунків ТОВ «Н2BC Україна» податкового боргу у сумі 59833,82 грн надійшла до суду 17 грудня 2019 року, що зумовило необхідність з`ясування під час судового розгляду фактичної наявності такого боргу, а також його актуального розміру станом на момент вирішення спору по суті.
З цією метою ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 було витребувано у відповідного контролюючого органу — Головного управління ДПС у Львівській області — належні та допустимі докази, зокрема витяг з інтегрованої картки платника податків, разом із письмовими поясненнями щодо стану заборгованості на час розгляду справи.
Втім, як встановлено судом, на виконання зазначеної ухвали позивачем подано лише клопотання, в яких повідомлено про зміну місця обліку платника податків та порушено питання про заміну позивача у справі на інший контролюючий орган, без надання витребуваних доказів щодо наявності та розміру податкового боргу. Жодних об`єктивних причин неподання таких доказів суду повідомлено не було.
Відповідно до статті 9 Кодекс адміністративного судочинства України, розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачає свободу сторін у наданні доказів та доведенні їх переконливості. Згідно зі статтею 77 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Оцінюючи докази відповідно до статті 90 КАС України на підставі внутрішнього переконання, що формується внаслідок всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт існування податкового боргу у ТОВ «Н2BC Україна» у заявленому розмірі.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки недоведеність ключової обставини — наявності податкового боргу — виключає можливість застосування заходів примусового стягнення.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування чи зміни не вбачається, і воно підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, 
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко