ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 березня 2026 року
м. Київ

справа № 467/98/24
провадження № 61-6486св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Коломієць В. В., Самчишиної Н. В.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
2. Позов обґрунтовано тим, що вона та ОСОБА_2 з 21 лютого 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2023 року.
3. У 2004 році на ім`я ОСОБА_2 була зареєстрована земельна ділянка площею 0.0073 га з цільовим призначенням для обслуговування торгівельного кіоску, розташованого в межах села Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2002 року № 1479, вартістю 500 грн. Адреса земельної ділянки: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка була придбана сторонами в період шлюбу за спільні кошти подружжя.
4. Крім того, 18 травня 2016 року за спільні кошти подружжя останніми було придбано транспортний засіб: автомобіль Fiat Nuova Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, вартістю 200 000 грн, який було зареєстровано за ОСОБА_1 . Проте, після припинення спільного проживання в 2022 році вказаний автомобіль і документи на нього перебувають у відповідача.
5. Також приблизно в 2017 році за спільні кошти подружжя сторонами було придбано транспортний засіб Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, вартістю 250 000 грн, який було зареєстровано за ОСОБА_2 . Після припинення спільного проживання вказаний автомобіль і документи на нього залишились теж у відповідача.
6. Після припинення спільного проживання відповідач створює позивачу перешкоди в користуванні спільним майном і не бажає добровільного розподілу вказаного майна.
7. Під час розгляду справи ОСОБА_4 подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій остання вказувала, що сторонами під час спільного проживання в належному відповідачу житловому будинку АДРЕСА_2 у період з вересня 2017 по листопад 2020 року були замовлені та придбані на загальну суму 50 600 грн наступні меблі: трюмо у вересні 2017 року вартістю 3 000 грн; вітальня у березні 2018 року вартістю 12 350 грн; тумба під телевізор у березні 2018 року вартістю 1 500 грн; журнальний стіл у березні 2018 року вартістю 750 грн; диван у березні 2018 року вартістю 8 000 грн; шафа-купе в грудні 2018 року вартістю 5 000 грн; дитяча вітальня в жовтні 2020 року вартістю 14 000 грн; буфет в листопаді 2020 року вартістю 6 000 грн.
8. Звернуто увагу на те, що вказані меблі виготовлялися по замовленню в належний відповідачу будинок за відповідними розмірами, формами та кольором, а тому не можуть використовуватися за цільовим призначенням в іншому будинку.
9. Також сторонами за спільні кошти подружжя в 2017 року на території домоволодіння, яке належить відповідачу, а саме будинку АДРЕСА_2 було встановлено склад-ангар загальною площею 100 кв. м. Вартість цього майна в 2017 році складала 250 000 грн. Після будівництва у вказаному ангарі була залита бетонна підлога, що унеможливлює його демонтаж без суттєвої втрати вартості. На сьогодні ринкова вартість ангару відповідно до висновку експерта про вартість майна складає 257 580 грн.
10. Окрім того, сторонами під час спільного проживання за спільні кошти подружжя в 2012 році був придбаний автомобільний причіп, вартість якого на сьогодні становить 10 000 грн. Вказаним причепом користується відповідач.
11. Посилаючись на викладені обставини, остаточно ОСОБА_1 просила в порядку поділу спільного майна подружжя:
визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0073 га, з цільовим призначенням для обслуговування торгівельного кіоску в межах села Новокрасне Первомайського (Арбузинського) району Миколаївської області, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
залишити їй у особистій приватній власності транспортний засіб - автомобіль Fiat Nuova Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_2 залишити у власності відповідно транспортний засіб - автомобіль Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причеп УВН 810080, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
Стягнути на її користь з ОСОБА_2 вартість її частки у спільному майні подружжя в загальному розмірі 279 677 грн (т. 1 а. с. 60-62, 137).
12. У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя.
13. В обґрунтування зустрічних позовних вимого зазначено, що йому на праві приватної власності належить магазин-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», що розташований в АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності від 18 січня 2000 року, виданого Новокрасненською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області на підставі рішення вищевказаної сільської ради від 16 листопада 1999 року за № 32, зареєстрованого в Арбузинському БТІ 18 січня 2000 року. Вказане нерухоме майно набуте до шлюбу, тому не є предметом поділу.
14. З 1998 року він здійснював підприємницьку діяльність: роздрібну торгівлю в магазині-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2» та літньому майданчику. 
15. Земельну ділянку, яка знаходиться під магазином-баром «ІНФОРМАЦІЯ_2», він орендував у Новокрасненській сільській раді Арбузинського району. 
16. У 2000 році ним було ініційовано питання перед сільською радою про викуп вказаної земельної ділянки. У листопаді 2001 року з цією метою було укладено договір з ТОВ «Південьприватзем» на проведення експертної грошової оцінки та 27 листопада 2001 року визначено вартість земельної ділянки за висновком експерта у розмірі 533 грн. Після прийняття Новокрасненською сільською радою Арбузинського району рішення про продаж земельної ділянки між ним, як приватним підприємцем, та Новокрасненською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 червня 2002 року за № 1479, посвідчений державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В. А. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 073582 було видано 04 жовтня 2004 року.
17. Зазначав, що земельна ділянка була сформована саме для обслуговування магазину-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2» разом з літнім майданчиком, а тому є неподільною. Крім цього, земля придбана за кошти, які належали йому до укладення шлюбу.
18. Також вказував, що у 2018 році сторони внесли на депозитний рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на ім`я ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 100 000 грн, які підлягають поділу як спільне майно подружжя.
19. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд:
визнати за ним право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0073 га, розташовану в межах села Новокрасне Первомайського (Арбузинського) району Миколаївської області;
визнати спільним майном подружжя грошові кошти у розмірі 100 000 грн та у розмірі 29 858,22 грн відсотків по депозитному договору в АТ КБ «Приватбанк», стягнувши з ОСОБА_1 на його користь кошти у розмірі 50 000 грн та 14 929,11 грн відсотків від вкладу за депозитним договором.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду в частині вимог про визнання земельної ділянки особистою приватною власністю.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
20. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2025 року у складі судді Кологривої Т. В. первісний та зустрічний позови задоволено частково.
21. Здійснено поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Fiat Doblo, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 256 675 грн.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Renault Master, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 204 660 грн.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на причеп УВП 810080, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 21150 грн.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0073 га, розташовану в АДРЕСА_1 .
Виділено у власність ОСОБА_2 такі меблі, придбані у шлюбі: буфет вартістю 6 000 грн, вітальню вартістю 12 350 грн, тумбу під телевізор вартістю 1 500 грн, журнальний стіл вартістю 750 грн, диван вартістю 8 000 грн, шафу-купе вартістю 5 000 грн, трюмо вартістю 3000 грн.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі 39 567,92 грн.
В іншій частині первісного позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
22. Вирішуючи спір, місцевий суд виходив із того, що спірна земельна придбана ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, тому така є спільним майном подружжя.
Водночас суд, врахувавши принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди та те, що на ній розташований магазин-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», який є одноособовою власністю ОСОБА_2 та набутий до укладення шлюбу, дійшов висновку, що при поділі майна земельна ділянка має бути виділена останньому, оскільки цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування торгівельного кіоску. Таким чином, ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації половини її вартості, а саме 9 006 грн.
23. Здійснюючи поділ транспортних засобів та причепу, суд першої інстанції при наявності двох звітів фізичних осіб-підприємців вважав за необхідне прийняти до уваги звіт, виконаний суб`єктом оціночної діяльності на замовлення ОСОБА_2 , оскільки експерт здійснював огляд транспортних засобів, які підлягали оцінці.
24. Вирішуючи питання щодо меблів, суд зазначив, що загальна сума вартості меблів, які підлягають поділу, становить 36 600 грн, проте дитяча вітальна вартістю 14 000 грн не може бути об`єктом спільної власності подружжя, оскільки придбана для забезпечення умов проживання їхньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою, тому не підлягає поділу між сторонами.
25. Також судом зазначено, що грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувались на розрахунковому рахунку на ім`я ОСОБА_1 , є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу.
Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право на 1/2 частини компенсації суми коштів у розмірі 64 570,92 грн.
26. Суд дійшов висновку, що вимоги щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сараю (ангару) та стягнення відповідної компенсації частини його вартості задоволенню не підлягають, оскільки такий є самочинно збудованим, проте вимог про відшкодування вартості будівельних матеріалів, витрачених на побудову, ОСОБА_1 не заявлялось.
27. Таким чином, оскільки вартість виділеного майна ОСОБА_2 (автомобіль Renault Master вартістю 204 660 грн, причеп УВП 810080 вартістю 13 400 грн, меблі на загальну суму 36 600 грн, земельна ділянка вартістю 18 012 грн, всього 272 672 грн) з урахуванням принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності перевищує вартість майна, виділеного ОСОБА_1 (автомобіль Fiat Doblo вартістю 256 675 грн), тому відповідач повинен сплатити позивачу різницю між ними як грошову компенсацію у розмірі 15 997 грн + 9 006 грн (половину вартості земельної ділянки), тобто 25 003 грн.
28. Водночас з огляду на те, що позивач повинна сплатити відповідачу грошову компенсацію у розмірі 64 570,92 грн як половину коштів, використаних по депозитному рахунку без згоди відповідача, а відповідач повинен сплатити позивачу різницю між вартістю виділеного майна грошову компенсацію у розмірі 25 003 грн, на підставі частини дванадцятої статті 265 ЦПК України суд дійшов висновку про необхідність проведення зустрічного зарахування таких сум та стягнути різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Отже, остаточно позивач повинна сплатити відповідачу різницю між ними як грошову компенсацію у розмірі 39 567,92 грн.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
29. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
30. Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог первісного позову про поділ конструкції з металевого каркасу, що обшитий металевим профільним листом скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволено частково.
31. В порядку поділу майна залишено ОСОБА_2 конструкцію з металевого каркасу, що обшитий металевим профільним листом, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
32. Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2025 року в частині визначення розміру грошової компенсації різниці вартості майна змінено.
33. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі 80 216,08 грн.
34. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
35. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, погодився з висновком місцевого суду щодо залишення у власності відповідача земельної ділянки з виплатою грошової компенсації вартості 1/2 частини у розмірі 9 006 грн.
36. Також апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду при поділі транспортних засобів та вказав, що суд першої інстанції правомірно врахував звіт вартості майна, складений на замовлення ОСОБА_2 , оскільки такий висновок є більш достовірним, тому що експерт безпосередньо здійснював огляд транспортних засобів, на відміну від експерта, який склав звіт на замовлення  ОСОБА_1 .
37. Враховуючи положення статті 174 СК України апеляційний суд зазначив, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що меблі дитячої вітальні не є об`єктом поділу між подружжям.
38. Водночас апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав поділу металевої конструкції (ангару).
Судом зазначено, що спірна конструкція збудована у 2017 році та складається з металевого каркасу, що обшитий металевим профільним листом. Дана конструкція є розбірною, оскільки болтове з`єднання дозволяє розбирати та збирати таку конструкцію. 
Отже, спірне майно не є нерухомим майном, оскільки розбірна конструкція дає змогу розібрати і зібрати її в іншому місці.
Таким чином, висновки місцевого суду про те, що спірне майно є самочинним будівництвом, є помилковими, а тому апеляційний суд дійшов висновку про залишення ОСОБА_2 конструкції з металевого каркасу, що обшитий металевим профільним листом, а на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація 1/2 частини у розмірі 128 790 грн.
39. За наслідками перегляду рішення місцевого суду в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вартість усього спільного сумісного майна колишнього подружжя становить 916 068,84 грн, тому на кожного з подружжя має бути виділено майно на суму 458 034,42 грн.
40. Судом апеляційної інстанції враховано, що внаслідок поділу загальна вартість майна, яке виділяється у власність ОСОБА_1 , буде становити 321 245,92 грн (256 675 грн + 64 570,92 грн (депозитні кошти), а загальна вартість майна, яке виділяється у власність ОСОБА_2 буде становити 594 822,92 грн (530 252 грн + 64 570,92 грн (депозитні кошти).
41. Позивачка повинна сплатити грошову компенсацію відповідачу у розмірі 83 878,42 грн (64 570,92 грн (1/2 частка коштів депозитного вкладу) + 19 307,50 грн (грошова різниця вартості транспортних засобів), натомість відповідач має сплатити позивачці грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірного майна подружжя на загальну суму 156 096 грн (компенсація вартості 1/2 частки металевої конструкції (128 790 грн), меблів (18 300 грн) земельної ділянки (9 006 грн)).
42. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2025 року в частині визначення розміру грошової компенсації різниці вартості майна слід змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі 80 216,08 грн (156 096 грн - 83 878,42 грн).
43. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2025 року виправлено арифметичну помилку в постанові Миколаївського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року.
В резолютивній частині скороченого (вступна та резолютивна частини) судового рішення та мотивувальній і резолютивній частині повного тексту постанови Миколаївського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року вважається правильним зазначення розміру грошової компенсації різниці вартості майна, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 72 217,58 грн, замість неправильного розміру 80 216,08 грн.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
44. У травні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
45. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
46. У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.
47. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17, від 29 квітня 2020 року в справі № 826/6706/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
недослідження зібраних у справі доказів, встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
48. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд без будь-яких підстав та належних доказів у судовому рішенні вказує, що спірна конструкція збудована у 2017 році та те, що її вартість становить 257 580 грн.
49. Водночас єдиним документом, з якого вбачається вартість спірної конструкції та дату її будівництва, є звіт про незалежну оцінку майна, виконаного ФОП ОСОБА_6 від 23 квітня 2024 року. 
50. Вказаний звіт є неналежним та недопустимим доказом, оскільки майно, оцінено в звіті, не відноситься до спільно нажитого майна подружжя. Крім того, такий звіт отримано з порушенням встановленого законом порядку.
51. Також заявниця посилається на те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги рецензію на «Звіт про незалежну оцінку майна, власником якого є ОСОБА_2 , - 1/1 частка» від 12 квітня 2025 року.
52. Вважає висновок апеляційного суду щодо необхідності стягнення компенсації 1/2 частини вартості ангару помилковим, оскільки такий об`єкт як ангар, так і самостійна легка конструкція, під час шлюбу не набувались. При цьому позивачкою не доведено будівництво такого об`єкта як «ангар» або «конструкції з металевого каркасу, що обшитий металевим профільним листом», з будівельних матеріалів, придбаних за спільні кошти подружжя.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
53. Відповідно до копії свідоцтва про одруження НОМЕР_4 від 21 лютого 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2002 року (том 1, а. с. 6).
54. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (том 2, а. с. 4).
55. Відповідно до свідоцтва про право власності від 18 січня 2020 року ОСОБА_2 на праві власності належить магазин-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташований по АДРЕСА_3 (том 1, а. с. 41).
56. Рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області № 267 від 09 серпня 2024 року присвоєно адресу об`єкту нерухомого майна (магазин-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2»), що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на магазин-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 18 січня 2000 року: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 176).
57. 27 червня 2002 року між Новокрасненською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0073 га, розташованої в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для комерційного використання обслуговування торгівельного кіоску. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В. А. та зареєстровано в реєстрі за № 1479 (том 1, а. с. 42).
58. На підставі вказаного договору 04 жовтня 2004 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0073 га, розташованої в межах села Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для обслуговування торгівельного кіоску (том 1, а. с. 11).
59. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії та номеру НОМЕР_5 , ОСОБА_2 є власником причепу легкового, марки та моделі УВН 810080, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2013 року випуску (том 1, а. с. 177).
60. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії та номеру НОМЕР_6 , ОСОБА_2 є власником транспортного засобу - автомобіля марки і моделі Renault Master, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (том 1, а. с. 219-220).
61. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії та номеру НОМЕР_7 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля марки та моделі Fiat NUOVA Doblo, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (том 1, а. с. 219-220).
62. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, виконаного 15 серпня 2024 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_1 :
ринкова вартість автомобіля Renault Master, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 371 867 грн;
ринкова вартість автомобіля Fiat NUOVA Doblo, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 256 675 грн;
ринкова вартість причепу УВН 810080, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 21 150 грн (том 2, а. с. 138-146).
63. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, виконаного 17 вересня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_2 :
ринкова вартість автомобіля Renault Master, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 204 660 грн;
ринкова вартість причепу УВН 810080, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 13 400 грн (том 1, а. с. 197-225).
Позиція Верховного Суду
64. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
65. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
66. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
67. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
68. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
69. З матеріалів касаційної скарги вбачається, що судові рішення апеляційного суду оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог щодо поділу металевої конструкції (ангару), тому в іншій частині судові рішення не переглядаються.
70. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
71. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
72. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
73. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
74. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
75. Отже, щодо майна, набутого за час шлюбу, діє презумпція права спільної сумісної власності подружжя, водночас визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.
76. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
77. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в справі №522/11159/21, від 24 жовтня 2024 року в справі № 753/10230/20, від 11 вересня 2024 року в справі №487/2337/22).
78. Оскаржуючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку, зокрема в частині позовних вимог щодо поділу металевої конструкції (ангару), ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилалась на те, що такий ангар є легкою конструкцією, вільно продається на ринку і є товаром, тому висновки суду, що ангар є нерухомим майном не відповідають обставинам справи.
79. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
80. На підтвердження своїх тверджень щодо поділу спірного майна, позивачкою надано суду «Звіт про незалужену оцінку майна, власником якого є ОСОБА_2 , - 1/1 частка» станом на 23 квітня 2024 року.
У вказаному звіті зазначено, що «об`єкт оцінки знаходиться в середній частині населеного пункту на території домоволодіння. Будівля збудована у 2017 році. Ангар являє собою конструкцію з металевого каркасу, що обшитий металевим профільованим листом. Підлога забетонована. Споруда забезпечена електрикою. Ангар використовується як склад для зернових. Споруда знаходиться у доброму стані. Ринкова вартість об`єкта оцінки складає 450 000 грн» (т. 1, а. с. 67-75).
Із-за неможливості зробити досконалий огляд ангару та відсутністю у замовника документації на споруду, вся інформація щодо власника, фізичних характеристик, стану об`єкта оцінки та фотографії прийнята від замовника.
81. Відповідачем до місцевого суду надано Рецензію на «Звіт про незалужену оцінку майна, власником якого є ОСОБА_2 , - 1/1 частка» від 29 липня 2024 року.
У висновках рецензії зазначено: «в результаті рецензування встановлено, що суб`єкт оціночної діяльності і оцінювач мав право виконати оцінку відповідно до вимог законодавства про оцінку та оціночну діяльність і національних стандартів.
Прийнята в оцінці концепція вартості - ринкова вартість відповідає вимогам чинного законодавства.
Вихідні дані про об`єкт в додатках наведені в неповному обсязі.
Об`єкт не оглянутий, не фотографований в повному обсязі, наведений короткий аналіз його найбільш ефективного використання. При розрахунку використані методичний підхід - порівняльний.
Звіт класифікується як робота в цілому по структурі, що частково відповідає вимогам «Нормам професійної діяльності оцінювача», Національним стандартам № 1, 2.
Юридичні та майнові рішення не можуть прийматися за висновками даного звіту. Юридичні та майнові рішення можуть прийматися за висновками даного звіту лише за умови виправлення зауважень та доопрацювання звіту». 
82. В подальшому ОСОБА_1 було подано до суду новий «Звіт про незалужену оцінку майна, власником якого є ОСОБА_2 ,. - 1/1 частка» від 14 серпня 2024 року.
У звіті зазначено, що у вказаному звіті вказано, що «об`єкт оцінки знаходиться в середній частині населеного пункту на території домоволодіння. Будівля збудована у 2017 році. Ангар являє собою конструкцію з металевого каркасу, що обшитий металевим профільованим листом. Підлога забетонована. Споруда забезпечена електрикою. Ангар використовується як склад для зернових. Споруда знаходиться у доброму стані. Ринкова вартість об`єкта оцінки складає 257 580 грн» (т. 1, а. с. 147-154).
Із-за неможливості зробити досконалий огляд ангару та відсутністю у замовника документації на споруду, всі інформація щодо власника, фізичних характеристик, стану об`єкта оцінки та фотографії прийнято від замовника.
83. Заперечуючи проти вказаних позовних вимог, відповідач вказував, що в даному випадку неможливо ідентифікувати об`єкт оцінки, так як відсутні документи, які підтверджують право власності на майно. Також вказував, що позивачка не може бути замовником звіту вказаного майна, оскільки не є його власником.
84. Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що таке майно є самочинним, а тому не може бути об`єктом поділу майна подружжя. Вимог про відшкодування вартості будівельних матеріалів, витрачених на побудову ангару (сараю), первісним позивачем не заявлялось.
85. Водночас суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, зазначив, що з матеріалів справи та пояснень представника позивача встановлено, що спірна конструкція збудована у 2017 році та складається з металевого каркасу, що обшитий металевим профільним листом. Дана конструкція є розбірною, оскільки болтове з`єднання дозволяє розбирати та збирати таку конструкцію.
86. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком місцевого суду про те, що таке майно є нерухомим майном, оскільки розбірна конструкція дає змогу розібрати і зібрати його в іншому місці.
87. Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, оскільки відповідачем під час розгляду справи не надано доказів того, що спірний об`єкт не є рухомим майном, а є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України, на яке не було зареєстровано право власності.
88. Посилання заявника на неврахування апеляційним судом «Звіту про незалежну оцінку майна, власником якого є ОСОБА_2 , - 1/1 частка» від 12 квітня 2025 року (т. 2, а. с. 54) відхиляються колегією суддів, оскільки такий подано відповідачем до суду апеляційної інстанції. Доказів неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України заявником до апеляційного суду не надано, не обґрунтовано неможливість їх подання.
89. Крім того, доводи касаційної скарги не містять незгоди з виправленням ухвалою апеляційного суду від 08 травня 2025 року арифметичної помилки в постанові Миколаївського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року, такі доводи зводяться до незгоди заявника з поділом спірного майна.
90. Таким чином, суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
91. Доводи заявника щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17, від 29 квітня 2020 року в справі № 826/6706/18, відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржуване судове рішення, з урахування встановлених обставин, не суперечить висновкам, викладеним у вказаних постановах.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак