П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
——————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4524/25	

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,
повний текст судового рішення
складено 05.11.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КИП» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ТОВ «КИП» (надалі – позивач) звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач, Укртрансбезпека), в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 14.11.2024 року №ПШ 112026 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач не допускав порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» та не є суб`єктом відповідальності у даному випадку. А тому оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 року позовні вимоги задоволено повністю.
Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 08.12.2018 року НОМЕР_1 позивач є власником вантажного спеціалізованого фургону MERCEDES-BENZ ATEGO 815, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до договору оренди вантажного автомобіля від 02.01.2024 року №02010/24, укладеного між позивачем (орендодавець) і ТОВ «НЕРО Н» (орендар), орендодавець передав орендареві в термінове володіння і користування вантажні автомобілі в кількості 51 одиниця, зокрема і транспортний засіб MERCEDES-BENZ ATEGO 815, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Вказаний транспортний засіб позивач передав у користування ТОВ «НЕРО Н» 02.01.2024 року, що підтверджується Актом прийому-передачі предмета оренди (орендовані автомобілі) згідно з договором №0201/24 від 02.01.2024 року.
12.10.2024 року посадова особа відповідача провела на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» 452 км + 811 м контроль транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO 815, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатами якого було складено Акт від 12.10.2024 року №089141 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до зазначено акта під час перевірки виявлено порушення: на момент перевірки у сплоті тахографа знаходилась тахошайба за 10.10.2024 року. Транспортний засіб належить ТОВ «КИП».
Згідно листа від 30.10.2024 року №95567/34/24-24, відповідач повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту, яке відбудеться у приміщенні відділу державного нагляду (контролю) у м. Миколаєві 14.11.2024 року.
14.11.2024 року відповідач виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 112026 (далі – Постанова №ПШ 112026).
Згідно з цією постановою позивачем допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: тахокарта за 12.10.2024 року водія ОСОБА_1 транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO 815, д.н.з. НОМЕР_2 (акт №089141). Також постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн..
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час належного розгляду по суті справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт зобов`язаний був установити особу автомобільного перевізника, яка має нести відповідальність за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що ним, як вбачається з наявних матеріалів справи, зроблено не було.
Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.
Згідно з положеннями статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Відповідно до ч.1 ст.128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Пунктом 15 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567) визначено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:
- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР);
- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;
- оснащення таксі справним таксометром;
- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; - додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;
- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;
- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);
- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до абз.2 п.15 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року №137 (далі - Порядок №137) під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2020 року у справі №820/4624/17 зазначив, що аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте вказано на необхідність наявності для автомобільного перевізника інших документів, передбачених законодавством.
Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до частини 3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код 8 платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій 3 України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Отже, відсутність у водія під час перевезення вантажів передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.
Таким чином, діюче законодавство чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Приписами п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку №363 від 14.10.1997 року (далі – Правила №363), визначено:
Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до п.11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Таким чином, у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку 7.
У контексті даних спірних правовідносин слід звернути увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2023 року у справі №560/514/22. Так, колегія суддів погоджується з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст.ст.33, 50 Закону України «Про автомобільний транспорт»), а не власник/користувач транспортного засобу. Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися), як на тому акцентує відповідач.
Так, в даному спірному випадку, як зазначено вище, позивач стверджує, що не є автомобільним перевізником та не має ніякого відношення до перевезень, що здійснювалися 12.10.2024 року на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» 452 км + 811 м на транспортному засобі MERCEDES-BENZ ATEGO 815, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 ..
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO 815, державний номерний знак НОМЕР_2 , який за договором оренди вантажного автомобіля від 02.01.2024 року №0201/24 використовує ТОВ «НЕРО Н».
Однак, як також вбачається з матеріалів справи під час проведення рейдової перевірки вказаного вище транспортного засобу, водієм - ОСОБА_1 не було надано посадовій особі Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну, та будь які інші документи, з яких можна було б встановити перевізника, та які б підтверджували передачу вказаного транспортного засобу в законе користування іншій особі. Водієм було лише надано посадовій особі Укртрансбезпеки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO 815, д.н.з. НОМЕР_2 та видаткову накладну.
Такі обставини підтверджуються відповідачем та не спростовуються позивачем.
З наданого водієм свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO 815, д.н.з. НОМЕР_2 , вбачається, що власником вказаного транспортного засобу є ТОВ «КИП».
Тобто, у посадовою особою Укртрансбезпеки не було підстав вважати автомобільним перевізником когось іншого а ніж власника вказаного транспортного засобу.
З наведеного колегія суддів робить висновок, що посадовою особою Укртрансбезпеки при складенні Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 12.10.2024 року №089141, було правомірно вказано, що вказаний вище транспортний засіб належить ТОВ «КИП», без зазначення будь яких посилань на ТОВ «НЕРО Н».
Відповідно до п.16 Порядку №1567, матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктом 17 Порядку №1567 встановлено, що справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Відповідач стверджує, що позивача було вчасно повідомлено про місце та час розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.
В ході розгляду даної справи судом першої інстанції та апеляційної інстанції позивач не скаржився на порушення відповідачем наведеного вище Порядку №1567, не заперечував факт надсилання відповідачем листа від 30.10.2024 року №95567/34/24-24 про розгляд справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту 14.11.2024 року, та не вказував на необізнаність про місце та час розгляду його справи.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем в межах двомісячного терміну з дня складення відповідного акта (12.10.2024 року), відповідач, розглянувши справу за відсутності представника позивача, не порушив вимог пунктів 16 і 17 Порядку №1567.
З матеріалів справи вбачається, що позивач надав суду договір оренди вантажного автомобіля від 02.01.2024 року №02010/24 та акт прийому-передачі предмета оренди (орендовані автомобілі) згідно з договором №0201/24 від 02.01.2024 року, тобто надав документи які не було пред`явлено під час проведення рейдової перевірки та розгляду справи, внаслідок чого прийнято оскаржувану постанову.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку, враховуючи не надання відповідачу вказаних вище документів, саме позивач, який є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO 815, д.н.з. НОМЕР_2 , був перевізником під час рейдової перевірки 12.10.2024 року на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» 452 км + 811 м і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажу.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а оскаржувана постанова від 14.11.2024 року №ПШ 112026 про застосування адміністративно-господарського штрафу є правомірною та скасуванню не підлягає.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Отже враховуючи наведені вище висновки, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нової постанови про задоволення позовних вимог.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року – скасувати, прийняти по справі нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «КИП» - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія