КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/4744/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026року   місто Київ
справа №756/10777/25

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шролик І.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії та здійснити перерахунок заборгованості та списання відсотків, -

В С Т А Н О В И В:
В липні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:
зобов`язати ТОВ «Кредитні ініціативи» припинити дії у формі неправомірного нарахування відсотків та пені за договором про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 року; 
зобов`язати ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснити перерахунок заборгованості за вказаним договором з урахуванням положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», а саме з обов'язковим урахуванням під час здійснення перерахунку, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання зобов`язань не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором; 
зобов`язати відповідача списати відсотки за користування кредитним коштами, які були нараховані після 07 грудня 2014 року.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що 20 вересня 2007 року між нею та ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» укладено договір про іпотечний кредит №572.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21 вересня 2007 року між нею та ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» укладено договір іпотеки.
Вказувала, що у листопаді 2024 року їй стало відомо про наявність виконавчого провадження ВП№НОМЕР_2 від 08 квітня 2021 року, відкритого на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. №7818 вчинено 07 грудня 2014 року, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2007 року та на підставі договору іпотеки із застереженням про забезпечення вимог іпотекодержателя; за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки пропонує задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла в наслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 17 грудня 2012 року по 14 жовтня 2014 року, а саме заборгованість за кредитом 66073,52 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 83626,38 грн. та суми плати за вчинення виконавчого напису - 3500 грн., що разом становить 153199,90 грн.
Зазначала, що рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 27 березня 2025 року у справі №756/1765/25 визнано виконавчий напис нотаріуса №7818 таким, що не підлягає виконанню. 
Вказувала, що в межах справи №756/1765/25 відповідач надав розрахунок заборгованості, згідно якого загальна заборгованість позивача становить 603340,76 грн, що на переконання сторони позивача суперечить положенням ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», та не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором. 
Вважає, що кредитор прийняв рішення достроково вимагати від неї повернення кредитних коштів шляхом звернення до нотаріуса для видачі виконавчого напису, чим змінив строк виконання кредитного зобов`язання, а відтак після 07 грудня 2014 року кредитор втратив право на нарахування процентів, пені за умовами договору.
Посилаючись на п.п.15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позивач вважає, що з 12 березня 2020 року позичальник звільнена від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також обов`язку сплатити неустойку (пені, штрафу) за таке прострочення.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог посилався на те, що судом першої інстанції не надано належної та вмотивованої оцінки підставам та меті звернення позивача з позовом саме з такими позовними вимогами. Сам по собі факт продовження нарахування відповідачем заборгованості вже є достатньо підставою для висновків про його намір здійснити стягнення такої заборгованості в майбутньому.
Вказував, що звернення позивача з позовом в рамках даної справи мало попереджувальну мету, не чекаючи на майбутнє пред`явлення відповідачем позову, де розмір заборгованості вже буде більшим.
Зазначав, що як в рамках справи №756/1765/25 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, так і в рамках даної справи підтверджено відсутність у відповідача права нараховувати пеню, неустойку, штрафні санкції тощо.
Посилався на те, що на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, представник відповідача 27 жовтня 2025 року надав розрахунок заборгованості, відповідно до якого вбачається, що поточна заборгованість позивача складає вже 597149,84 грн., а останнім періодом нарахуванням заборгованості є 01 квітня 2025 року - 01 травня 2025 року, тобто вже після ухвалення рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
30 січня 2026 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Позивач  ОСОБА_1  в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справуу відсутність позивача на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем позовні вимоги є неефективним способом захисту, оскільки не відновлюють порушене право позивача і жодним чином не нівелюють негативні наслідки порушення її права. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір про іпотечний кредит №572, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 75750,00 грн. для придбання нерухомості у власність: однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . 
Згідно з п.п.2.2, 2.3, 2.4 вказаного договору за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 17,00% річних в гривнях; щомісячна комісійна винагороди за управління кредитними коштами в розмірі 1% річних від виданого кредиту; кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 19 вересня 2027 року. 
Відповідно до п.4.1. кредитного договору виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується заставою однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
21 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» укладено договір іпотеки з застереженням про забезпечення вимог іпотекодержателя, який посвідчений приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Банковською О.Ю.
Приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. 07 грудня 2014 року вчинено виконавчий напис №7818, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2007 року та на підставі договору іпотеки з застереженням про забезпечення вимог іпотекодержателя, передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 ; за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки пропонує задовольнити вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла в наслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 17 грудня 2012 року по 14 жовтня 2014 року, а саме заборгованість за кредитом 66073,52 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 83626,38 грн. та суми плати за вчинення виконавчого напису - 3500,00 грн., що разом становить 153199,90 грн. 
Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 03 липня 2025 року у справі №756/1765/25 за позовом ОСОБА_1 визнановиконавчий напис №7818 від 07 грудня 2014року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Чуловським В.А., яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 на праві власності таким, що не підлягає виконанню.
У справі №756/1765/25 судом встановлено порушення приватним нотаріусом при видачі виконавчого напису №7818 від 07 грудня 2014 року Порядку вчинення нотаріальних дій, що стосується обов`язку стягувача надіслати боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що в межах справи №756/1765/25 ТОВ«Кредитні ініціативи» надало розрахунок заборгованості, згідно якого загальна заборгованість позивача становить 603340,76 грн, що на переконання  ОСОБА_1 суперечить положенням ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», та не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором. Вважає, що кредитор прийняв рішення достроково вимагати від неї повернення кредитних коштів шляхом звернення до нотаріуса для видачі виконавчого напису, чим змінив строк виконання кредитного зобов`язання, а відтак після 07 грудня 2014 року кредитор втратив право на нарахування процентів, пені за умовами договору.
Таким чином, спір між сторонами у даній справі виник з приводу наявності правових підстав для припинення нарахування відповідачем відсотків та пені за договором про іпотечний кредит, списання відсотків, які нараховані після 07 грудня 2014 року, обов`язок відповідача здійснити перерахунок заборгованості сукупного обсягу неустойки, яка не може перевищувати половини одержаної в позику суми.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Положеннями статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, оскільки статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Тлумачення вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.
ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв`язку із порушенням позичальником графіку погашення заборгованості, скористалось правом, передбаченим п.5.3.2 договору вимагати дострокової сплати заборгованості, звернувшись до приватного нотаріуса із вчиненням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки достроково в рахунок погашення всієї заборгованості за кредитом. 
Виконавчим написом №7818 від 07 грудня 2014 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Чуловським В.А. встановлено, що строк платежу ОСОБА_1 за зобов`язаннями настав 27 липня 2012 року.
Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріуса в даній справі потягло зміну строку виконання основного зобов`язання з 19 вересня 2027 року (п.2.4 договору) на 07 грудня 2014 року.
Іпотекодержатель ТОВ «Кредитні ініціативи» сам обрав такий спосіб захисту, як дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки із застереженням про забезпечення вимог іпотекодержателя від 21 вересня 2007 року.
Аналогічні висновки містяться у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі №357/5125/16-ц, в постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі №554/9126/20, які відповідно до положення ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. 
Згідно з п.1.4 договору про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 року плата за кредит - плата, яка включає проценти за користування кредитом та комісійну винагороду за управління кредитними коштами, встановлюється банком та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені цим договором.
У п.1.5 договору визначено, що проценти за неправомірне користування кредитом - плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірах та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються.
Відповідно до п.5.2.8 договору у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню банку суми боргу за цим договором він зобов`язаний відповідно до ст.625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року витребувано у ТОВ «Кредитні інціативи» розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».
На виконання вимог ухвали ТОВ «Кредитні інціативи» надало розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за договором №572 від 20 вересня 2007 року станом на 01 лютого 2025 року становить 606223,84 грн., з яких: 66073,52 грн. - заборгованість за кредитом; 210399 грн. - заборгованість по відсоткам (яка нарахована за період з 17 грудня 2012 року по 01 грудня 2022 року); 8885,08 грн. - заборгованість по комісії; 320866,24 грн. - пеня (яка нарахована за період з 01 лютого 2020 року по 01 березня 2020 року).
У вказаному розрахунку зазначено, що для розрахунку заборгованості по відсоткам застосовувалася відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 22,00% та відсоткова ставка за порушення зобов`язань у розмірі 36,00%.
З огляду на те, що вчинення виконавчого напису у даній справі потягло зміну строку виконання основного зобов`язання, а тому нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» відсотків за користування кредитом за договором про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 року, які нараховані після 07 грудня 2014 року суперечать вимогам чинного законодавства.
В Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Тому боржник може вимагати належного розрахунку заборгованості, а кредитор повинен виконати такий обов`язок (пункт 5 частини першої статті 16 ЦК України) задля задоволення інтересу боржника у юридичній визначеності (див. пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21)).
Задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір) може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21)).
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зобов'язання ТОВ«Кредитні ініціативи» припинити дії у формі неправомірного нарахування ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом за договором про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 рокута відсотків нарахованих за статтею 625 ЦК України в період дії в Україні воєнного стану (п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) та зобов'язання ТОВ«Кредитні ініціативи» списатиОСОБА_1 заборгованість по відсоткам за користування кредитом за договором про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 року, які нараховані після 07 грудня 2014 року та відсоткам нарахованих за статтею 625 ЦК України в період дії в Україні воєнного стану (п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
З огляду на встановлення незаконності нарахування відсотківза користування кредитом за договором про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 року, які нараховані після 07 грудня 2014 року та відсотків нарахованих за статтею 625 ЦК України в період дії в Україні воєнного стану (п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), часткове задоволення позову унеможливить стягнення з позивача тієї суми заборгованості, з якою вона підставно не погоджується.
Що стосується позовних вимог про зобов`язанняТОВ «Кредитні ініціативи» здійснити перерахунок заборгованості за договором з урахуванням положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», а саме з обов'язковим урахуванням під час здійснення перерахунку, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання зобов`язань не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно з абзацом 2 ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Як вбачається з умов кредитного договору проценти за користування кредитом нараховано відповідно до ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України, а відтак такі не є компенсацією за невиконання зобов'язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Апеляційний суд звертає увагу, що, дійсно, з огляду на положення ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» включення у договори із споживачем умов, які є несправедливими, є підставою для визнання таких умов недійсними.
Разом з тим, ОСОБА_1 не оспорювала укладений між нею та ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» договір про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 року та з позовом до суду про визнання його недійсним, в цілому або в його частині, не зверталась.
Отже в силу вказаної вище презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) правомірність положень цього договору презюмується.
Закон України «Про споживче кредитування» прийнято 15 листопада 2016 року (набрав чинності 10 червня 2017 року), договір про іпотечний кредит №572 укладено 20 вересня 2007 року, тобто до прийняття вказаного Закону, а відтак положення статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Згідно з ч.ч.1, 6, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу положення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України  стягненню з ТОВ«Кредитні ініціативи» в дохід держави підлягають судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 3028 грн.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії, здійснити перерахунок заборгованості та списання відсотків - задовольнити частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», (місцезнаходження: місто Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, код ЄДРПОУ 35326253) припинити дії у формі неправомірного нарахування ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) відсотків за користування кредитом за договором про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 року та відсотків нарахованих за статтею 625 ЦК України в період дії в Україні воєнного стану (п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», (місцезнаходження: місто Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, код ЄДРПОУ 35326253) списати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заборгованість по відсоткам за користування кредитом за договором про іпотечний кредит №572 від 20 вересня 2007 року, які нараховані після 07 грудня 2014 року та відсоткам нарахованих за статтею 625 ЦК України в період дії в Україні воєнногостану (п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», (місцезнаходження: місто Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, код ЄДРПОУ 35326253) в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 3028 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: