КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 761/17901/25
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/14147/2025 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року (суддя Притула Н.Г.) про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання (догляду), 

встановив:

у квітні 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання (догляду) від 24 березня 2023 року, укладеного між нею та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чумаком Ю.П., та скасування заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.
Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 24 березня 2023 року між нею та відповідачкою був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чумак Ю.П., та накладено заборону відчуження належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 .
Позивачка посилалася на те, що після смерті чоловіка та доньки вона залишилась самотньою, всі її друзі та знайомі були похилого віку та проживали далеко від неї, вона познайомилась з відповідачкою, яка працювала неподалік, спілкувалась з нею, підтримувала приятельські стосунки. 12 березня 2023 року вона під час телефонної розмови з відповідачкою поскаржилась на погане самопочуття та почорніння пальця на нозі, після чого відповідачка допомогла їй дістатись до лікарні, де її було прооперовано. З 12 березня 2023 року по 2 травня 2023 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні, яке було довгим та болісним, і хоча вона могла самостійно пересуватись, лікарі повідомили їй невтішні прогнози щодо подальшого стану її здоров`я та зазначили, що їй може знадобитись стороння допомога. Відповідачка відвідувала її щодня, приносила їжу, але без її відома забрала з квартири її особисті документи та речі.
Позивачка стверджувала, що одного разу вона дійсно просила відповідачку проконсультуватись у нотаріуса, оскільки хотіла подарувати свою квартиру далекому родичу, при цьому не мала бажання залишати квартиру відповідачці. Однак, під час її 

перебування в лікарні, поки вона була в надзвичайно поганому стані здоров`я, без попереднього погодження з нею, відповідачка привезла нотаріуса до лікарні з уже готовими документами на укладення договору довічного утримання (догляд). Це стало для неї несподіванкою, однак, перебуваючи у вкрай тяжкому стані та розуміючи необхідність отримання реальної фізичної допомоги, вона, ознайомившись з умовами договору, підписала його, оскільки вважала, що відповідачка буде його належним чином виконувати. Однак, поки вона перебувала в лікарні, відповідачка, без її відома, почала перепланування та ремонт її квартири, а вже перед випискою поставила її перед фактом, що проживати у своїй квартирі вона більше не зможе та обладнала їй спальне місце на кухні її однокімнатної квартири. Крім цього, аби мати змогу харчуватись, вона була змушена надати відповідачці довіреність на розпорядження її пенсією, однак їжа, яку готувала відповідачка, їй не підходила, оскільки в неї цукровий діабет і їй потрібна відповідна дієта.
Позивачка зазначала, що вона просила відповідачку повернути її до своєї квартири, однак та зазначала, що вона вже відремонтована та здана в оренду, і там наразі проживають інші люди, оскільки їй потрібно компенсувати кошти, витрачені на ремонт. Крім цього, у них з відповідачкою почали виникати скандали, що призводило до загострення її хвороби та нервових зривів. Як тільки вона змогла знову ходити, вона анулювала видану на ім`я відповідачки довіреність та повідомила, що повертається у свою квартиру, а також зазначила, що буде звертатись до правоохоронних органів, після чого співмешканець відповідачки привіз їй документи та гроші. 6 лютого 2025 року вона змогла повернутись до своєї квартири, після чого жодної допомоги від відповідачки не отримувала.
Позивачка вважала, що відповідачка, скориставшись її скрутним станом і тяжкою хворобою, вмовила її укласти договір, який відповідачкою фактично не виконується і який вона не мала намір виконувати, оскільки ще поки вона перебувала в лікарні, відповідачка знищила її особисті речі та здала квартиру в оренду стороннім людям без її відома.
У червні 2025 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 вартість безпідставно набутих невід`ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 1 000 000грн.
Мотивуючи зустрічні позовні вимоги, відповідачка зазначала, що нею належним чином виконувались умови договору, який вона уклала з позивачкою, передаючи останній щомісячно грошові кошти у сумі 17 000грн та використовуючи ці кошти для належного забезпечення позивачки харчуванням, доглядом та медикаментами, оскільки позивачка через стан здоров`я не могла про себе попіклуватися, крім цього, вона оплачувала всі комунальні послуги по квартирі позивачки.
Також, відповідачка посилалась на те, що з метою покращення умов життя у квартирі позивачки, вона з 24 березня 2023 року, за власний кошт, здійснювала ремонт цієї квартири, на що витратила 1 000 000грн, при цьому позивачка погодила такі дії та не висловлювання жодних заперечень щодо здійснення ремонту її квартири.
Відповідачка посилалась на те, що вона, приймаючи у власність зазначену квартиру та будучи сумлінним виконавцем своїх зобов`язань за договором, укладеним з позивачкою, була впевнена, що понесені нею витрати на утримання та поліпшення, набутого за цим договором майна, не будуть перекреслені недобросовісною поведінкою позивачки, яка безпідставно прагне розірвати укладений між ними договір.
Ухвалою Шевченківського районного суду від 24 червня 2025 року у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що 

мають значення для справи.
Відповідачка зазначає, що подана нею зустрічна позовна заява відповідає вимогам ЦПК України, враховуючи предмет зустрічного позову, надані нею докази на обґрунтування заявлених позовних вимог, а також наявність зв`язку між первісним та зустрічним позовами, з метою запобігання порушенню її прав та охоронюваних законом інтересів, вона вважає, що поданий нею зустрічний позов підлягає спільному розгляду із первісним позовом.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Позивачка ОСОБА_2 про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялась за наявною в матеріалах справи поштовою адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулася до апеляційного суду без вручення, з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.188-190).
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Частиною 7 вказаної норми передбачено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2).
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Матеріали справи не містять іншої адреси місця проживання або місця знаходження позивачки ОСОБА_2 , тому виходячи з вищезазначених норм процесуального права, позивачка вважається належним чином повідомленою про день, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилася, клопотання про його перенесення не подала.
На підставі положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність позивачки.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представника - адвоката Трунова Ю.А., які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спільний розгляд позовів був би доцільним, однак, враховуючи, що ОСОБА_2 є людиною похилого віку, для можливості забезпечення розгляду справи в розумний строк, що є важливим елементом права на справедливий судовий розгляд, суд вважав, що в даному випадку спільний розгляд первісного та зустрічного позову затягне розгляд справи по суті, оскільки, встановлення вартості невід`ємних поліпшень квартири потребує значного часу, зокрема для проведення експертизи, яка була заявлена ОСОБА_1 , задоволення зустрічного позову не виключить задоволення первісного позову, а тому суд не вбачає підстав для прийняття зустрічного позову для спільного розгляду з первісним.
Переглядаючи ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.
Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, 

встановлені цим Кодексом.
Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Разом з цим, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. 
При поданні зустрічного позову позивач за первісним позовом стає відповідачем за зустрічним позовом, а відповідач займає процесуальне становище позивача. При цьому, пред`являючи зустрічний позов, відповідач завжди має переслідувати одночасно дві цілі: захистити своє порушене чи оспорене право та захиститися проти вимог позивача.
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц, у постанові Верховного Суду у справі № 638/6226/21.
Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.
Подання такого зустрічного позову має на меті не лише довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом, а й захистити права відповідача в обраний ним спосіб. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 

грудня 2022 року у справі № 522/14499/21.
Вирішуючи питання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до спільного розгляду з позовом ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав, що їх спільний розгляд є доцільним, однак це призведе до затягування розгляду первісного позову.
При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, який укладений з відповідачкою ОСОБА_1 , а предметом зустрічного позову ОСОБА_1 є стягнення вартості невід`ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 , які за твердженням ОСОБА_1 були нею зроблені під час виконання зобов`язань за договором довічного утримання, укладеного з позивачкою.
Отже, первісний та зустрічний позов не пов`язані між собою, так як задоволення зустрічного позову не виключає задоволення первісного позову, а навпаки, розгляд зустрічного позову можливий тільки у разі задоволення первісного позову, і вимоги за зустрічним та первісним позовами не можуть зараховуватись.
Разом з цим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спільний розгляд первісного та зустрічного позовів не сприятиме оперативному вирішенню первісного спору, так як обставини, які підлягають встановленню та доведенню під час розгляду зустрічного позову, потребують призначення судової експертизи, клопотання про призначення якої було подано разом із зустрічним позовом. 
Також суд першої інстанції правильно зазначив, що задоволення зустрічного позову не виключить задоволення первісного позову.
Доводи апеляційної скарги, що зустрічний позов відповідає вимогам ЦПК України, не є підставою для задоволення апеляційної скарги, так як сумісний розгляд первісного та зустрічного позову у даній справі не є доцільним і обставини, які підлягають встановленню під час розгляду зустрічного позову, не виключають можливість задоволення первісного позову та не можуть захистити відповідачку від позовних вимог ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для спільного розгляду первісного та зустрічного позову, що не позбавляє можливості ОСОБА_1 звернутися до суду із самостійним позовом, колегія суддів залишає ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 березня 2026 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук