ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/2404/26
провадження № 2/753/6155/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Комаревцева Л.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ-С» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ-С» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 10 843,03 грн., а також інфляційних втрат, 3 % річних та пені.
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 09.02.2026 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 
Відповідач 05.03.2026 надав до суду відзив у якому заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що нарахування за житлово-комунальні послуги здійснювалися позивачем без належного обґрунтування, зокрема у частині застосування підвищених тарифів на утримання будинку та прибудинкової території. На думку відповідача, позивач не надав належних доказів того, що відповідні тарифи були погоджені у встановленому законом порядку або прийняті співвласниками будинку відповідним рішенням. Також відповідач посилається на те, що предметом спору фактично є правомірність формування тарифів на житлово-комунальні послуги, зокрема їх підвищення у 2023-2024 роках. На переконання відповідача, таке підвищення не було належним чином погоджене із співвласниками багатоквартирного будинку, а повідомлення, розміщені на інформаційних стендах будинку, не можуть вважатися належним способом прийняття відповідного рішення. Крім того, відповідач вказує на те, що після набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 змінилася система надання житлово-комунальних послуг, зокрема було запроваджено нову модель управління багатоквартирним будинком. У зв`язку з цим, на думку відповідача, позивач повинен був привести договірні відносини у відповідність до нових вимог законодавства, чого зроблено не було. Відповідач також звертає увагу на те, що окремі складові тарифу, зокрема витрати на електроенергію, технічне обслуговування обладнання та інші послуги, на її думку, включені до нарахувань без належного економічного обґрунтування. У зв`язку з цим відповідач вважає, що нарахована позивачем заборгованість є завищеною та не відповідає фактичному обсягу наданих послуг. Окрім цього, відповідач зазначає, що у період дії карантинних обмежень, пов`язаних із поширенням COVID-19, а також у період дії воєнного стану законодавством передбачалися певні обмеження щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг. На думку відповідача, позивач при здійсненні нарахувань не врахував зазначені законодавчі обмеження, що також є підставою для заперечення проти заявлених позовних вимог.
13.03.2026 Позивач у відповіді на відзив наполягає на задоволенні позовних вимог та зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими і не підтверджуються належними доказами. Зокрема, позивач звертає увагу суду на те, що між сторонами 17.05.2017 укладено договір № СР/3-А/136 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до якого відповідач як власник квартири зобов`язалася своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги. При цьому позивач зазначає, що зобов`язання за договором виконуються належним чином, тоді як відповідач порушує умови договору в частині оплати. Крім того, позивач наголошує, що здійснює експлуатацію будинку на законних підставах, оскільки був визначений експлуатуючою організацією відповідним рішенням забудовника, що відповідає вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». Позивач зазначає, що фактично забезпечує мешканців будинку комплексом послуг, необхідних для належного утримання будинку, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, ліфтового обладнання, прибирання території та інших робіт, пов`язаних з експлуатацією будинку. Позивач також вказує, що тарифи на послуги з утримання будинку формувалися відповідно до вимог чинного законодавства. Зокрема, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 211 від 12.02.2018 було затверджено тариф на утримання будинку по АДРЕСА_1 . У подальшому зміни до тарифу були обумовлені об`єктивним зростанням вартості складових витрат, зокрема підвищенням вартості електроенергії, матеріалів, послуг підрядних організацій, збільшенням мінімальної заробітної плати та іншими економічними факторами. Також позивач зазначає, що відповідач не надала жодних належних доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема не подала власного розрахунку заборгованості та не спростувала наданий позивачем розрахунок. Натомість матеріали справи містять документи, які підтверджують факт нарахування платежів відповідно до чинних тарифів та наявність заборгованості у відповідача за надані житлово-комунальні послуги. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що відповідач фактично користується житлово-комунальними послугами, які забезпечуються позивачем, однак не виконує свого обов`язку щодо їх оплати. У зв`язку з цим позивач вважає, що дії відповідача спрямовані на ухилення від виконання договірних зобов`язань, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, а також передбачені законом фінансові санкції.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.1 ч.1 п.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» (далі - Позивач, кредитор, Виконавець або ТОВ «Промінь-С») є виконавцем житлово-комунальних послуги житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі наказу забудовника №847 від 09.12.2016, у зв`язку з чим підприємство здійснює експлуатацію будинку та забезпечує мешканців необхідними житлово-комунальними послугами.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №211 від 12.02.2018 затверджено тариф на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1 у розмірі 7,66 грн за 1 кв.м, який було введено в дію з 16.03.2018.
Позивач зазначає, що у подальшому у зв`язку із зростанням вартості електроенергії, матеріалів, підрядних робіт, підвищенням мінімальної заробітної плати та інших складових тарифу, підприємство змушене було здійснювати перегляд тарифу на утримання будинку та прибудинкової території. Про намір підвищення тарифу мешканців будинку було повідомлено шляхом розміщення відповідних оголошень на інформаційних стендах будинку та проведення обговорення із ініціативною групою мешканців.
Однак відповідач належним чином не виконувала своїх обов`язків щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
У поданому відзиві відповідач заперечувала проти позову, посилаючись на необґрунтованість тарифу та неправомірність його підвищення.
12.03.2026 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що предметом позову є саме стягнення заборгованості за фактично надані житлово-комунальні послуги, а не оспорювання тарифів. Крім того, позивач вказав, що відповідач не надала власного розрахунку заборгованості та доказів сплати нарахованих платежів.
Судом встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами справи.
17.05.2017 між сторонами укладено договір № СР/3-А/136 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надавати відповідачу відповідні послуги, а відповідач - своєчасно оплачувати їх вартість.
Пунктом 2 «Договору № СР/3-А/136 укладеного 17.05.2017 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875-IV) та Постанова КМУ № 869 від 01.06.2011 встановлюють порядок розрахунку тарифів з урахуванням економічно обґрунтованих витрат. Тариф, який було підвищено, розраховувався на основі статистичних даних та реальних витрат підприємства, включно з технічним обслуговуванням, ремонтом, оплатою праці персоналу та іншими статтями витрат. Підвищення тарифу відповідає вимогам Закону щодо покриття фактичних витрат на обслуговування будинку.
З моменту затвердження попередніх тарифів у 2017-2018 роках відбулися зміни у законодавстві (Закони № 2189-VIII, № 978-IV, постанови КМУ № 544, № 632), які вплинули на вартість послуг і тарифів, включно зі зміною вартості електроенергії, матеріалів та витрат на утримання будинку. Підвищення тарифів у 2023-2024 роках здійснено відповідно до нових нормативних умов та економічних реалій, що робить його законним та обґрунтованим.
Відтак попередній тариф у розмірі 7,66 грн/м? став збитковим через інфляцію, збільшення вартості матеріалів, підвищення мінімальної зарплати, здорожчання підрядних послуг та МШП. Підвищення тарифу дозволяє забезпечити належне технічне обслуговування будинку, роботу персоналу, вивезення сміття та інші експлуатаційні послуги без обмежень для мешканців.
ТОВ «ПРОМІНЬ?С» здійснило публічне оприлюднення наміру підвищення тарифів на стендах будинку та на вебсайті, провело обговорення тарифу з мешканцями, включно з ініціативною групою будинку. Жодних оскаржень рішень щодо погодження тарифів від співвласників не надано. Це підтверджує, що зміни здійснені відкрито, прозоро і відповідно до принципу погодження тарифу зі споживачами, що також відповідає законодавству.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (редакція, чинна на момент укладення договору) відносини між виконавцем та споживачем житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах.
Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що позивач фактично здійснює утримання будинку, забезпечує технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж, ліфтового обладнання, прибирання території та інші послуги, необхідні для належної експлуатації будинку.
Доводи відповідача щодо неправомірності встановлених тарифів суд оцінює критично, оскільки предметом даного спору є стягнення заборгованості за фактично отримані послуги, а не оскарження рішень органів влади чи дій позивача щодо формування тарифів.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що рішення співвласників багатоквартирного будинку щодо погодження відповідного тарифу було оскаржено у судовому порядку.
Також відповідачем не подано суду альтернативного розрахунку заборгованості або доказів сплати нарахованих сум.
Згідно ст.ст. 525 і 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України невиконання або неналежне виконання зобов`язання є його порушенням, що згідно ст. 611 цього Кодексу є підставою для застосування санкцій, передбачених законом або договором, зокрема неустойки.
Приписами ст. 549 ЦК встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, і позивач свої вимоги обґрунтував та підтвердив належними та допустимими доказами.
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст.ст. 133,141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн., витрати за послуги нотаріуса в розмірі 800 грн. 
Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ-С» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ-С» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 10 843 грн 03 коп.; інфляційні втрати1238,55 грн., 393,06 грн. 3 % річних від простроченої суми; 1871,60 грн. , всього 14346, 24 грн. (чотирнадцять тисяч триста сорок шість гривень 24 копійки), 800 грн. (вісімсот гривень 00 копійок) витрат, пов`язаних з розглядом справи, 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 16.03.2026

Суддя Л.В. Комаревцева