Справа №339/422/25 
59 
2/339/27/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Головенко О. С. 
секретаря судового засідання Латик В.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Болехівської міської ради про визнання права власності, - 
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за ОСОБА_1 права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позовні вимоги мотивує тим, що за життя 22 травня 2001 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким вищевказане домоволодіння, заповіла їй та ОСОБА_4 по частці. 
ОСОБА_4 оформив право власності на свою частку.
Звернувшись до нотаріуса отримала відмову через відсутність підтверджуючих документів права власності у спадкодавця, що й стало підставою для звернення до суду. 
12 грудня 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито, призначено до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року замінено відповідача Болехівську міську раду на ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.
Сторони у судове засідання не з"явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи.
Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі та представника.
Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач не подав відзив на позов.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Умови проведення заочного розгляду справи викладені в ст.280 ЦПК України, згідно якої суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.  
Враховуючи згоду представника позивача на а.с.94, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів та прийшов до наступного висновку. 
Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які дослідженні в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.
Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Як вбачається з матеріалів справи предметом розгляду справи є будинковолодіння по АДРЕСА_1 . (а.с.13).
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Як передбачено ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.
А в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрації прав на нього не була обов`язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.
Відповідно до законодавства, яке діяло до 01.07.2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про правовласності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. 
Таким чином, зважаючи на те, що спірний житловий будинок збудовано у 1971 році на законних підставах і в записах по господарської книги №1 за ОСОБА_3 рахується житловий будинок, то вона і була його власником (а.с.9). 
ОСОБА_3 також на праві власності належали земельні ділянки площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0.0971 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.15-16). 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане домоволодіння (а.с.8).
За життя  ОСОБА_3 розпорядилася своїм майном, склавши заповіт 22 травня 2001 року в користь позивача та відповідача (а.с. 18).
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261,1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, вразі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Встановлено, що відповідач (син) спадкодавця прийняв спадщину, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та отримавши відмову звернувся до суду і рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2016 року за ним визнано право власності на частину вказаного домоволодіння та земельних ділянок площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господрських будівель і споруд (присадибна ділянка) та та площею 0.0971 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.17, 19-21, 63).
Позивач (дочка спадкодавця), як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, оскільки на час смерті була зареєстрована з спадкодавцем та 08 жовтня 2015 року звернулася з заявою про її прийняття до нотаріальної контори (а.с.7, 65, 77).
09 жовтня 2015 року позивач отримала відмову у вчиненні нотарільних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадшину за заповітом через те, що у заповіті не вказано, де знаходиться житловий будинок і які частки складає заповідане майно кожному спадкодавцю, аналогічно не можна і розподіл земельної ділянки. (а.с.17).
Нотаріальна діяльність є специфічна правова форма діяльності, сутність якої полягає в тому, що в її рамках здійснюється застосування правових норм шляхом реалізації нотаріатомюрисдикційних повноважень у безспірних справах пов`язаних і з цивільними правовідносинами.
Разом тим, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 була власником спірного будинковолодіння, а відтак, позивач, як спадкоємець за заповітом, згідно норм спадкового права, стала власником частки спадкового майна померлої  ОСОБА_3  і набула право власності на будинковолодіння по  АДРЕСА_1 .
Згідно технічного паспорту дане будинковолодіння складається з:  житлового будинку «А», стайні «Б», стодоли «В», сараю «Г», навісу «Д», вбиральні «Е», воріт №1, воріт №2, огорожі № 3, огорожі № 4, огорожі № 5, вартістю 263416  (а.с.10-14).
На підставі наведеного, ст.1220-1223,1268,1269 ЦК України, керуючись ст. 258-259,263-265, 280-283ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається згідно технічного паспорту з: житлового будинку «А», стайні «Б», стодоли «В», сараю «Г», навісу «Д», вбиральні «Е», воріт №1, воріт №2, огорожі № 3, огорожі № 4, огорожі № 5 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених , не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання: 
ОСОБА_1 – реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання  АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце проживання  АДРЕСА_2 .

Суддя      Головенко О.С.